To je James Risen.
Morda ga poznate kot s Pulitzerjem nagrajenega poročevalca za New York Times.
Preden je kdorkoli poznal Edward Snowdena,
je Risen napisal knjigo, v kateri je izpostavil,
da NSA nelegalno prisluškuje telefonskim klicem Američanov.
A v tej knjigi je neko drugo poglavje,
ki ima morda bolj trajen vpliv.
V njej opiše katastrofalno operacijo obveščevalne službe ZDA,
v kateri je CIA dobesedno predala načrte
za atomsko bombo Iranu.
Če vam zveni noro, si pojdite prebrat.
Neverjetna zgodba je.
A veste, komu to poglavje ni bilo všeč?
Vladi ZDA.
Skoraj desetletje po tem
je bil Risen predmet vladne preiskave ZDA,
v kateri so tožilci zahtevali, da priča
proti enemu izmed svojih domnevnih virov.
In sčasoma je postal primer tega, kako vlada ZDA danes
kazensko preganja žvižgače in vohuni za novinarji.
Veste, pod Prvim amandmajem
imajo mediji pravico do objave skrivnih informacij, ki so v interesu javnosti.
A nemogoče je to pravico uporabljati, če mediji ne morejo zbirati teh novic
in zaščititi identitet teh pogumnih moških in žensk,
ki jim jih prinesejo.
Ko je vlada prišla na njegova vrata,
je Risen naredil, kar so naredili mnogi pogumni novinarji pred njim:
zavrnil jih je
in rekel, da gre raje v zapor.
Od leta 2007 do 2015
je Risen živel pod grožnjo, da gre v zvezni zapor.
Dokler se ni nekaj dni pred sojenjem zgodila zanimiva stvar.
Nenadoma, po letih trditev, da je nujno za ta primer,
je vlada prenehala s svojimi zahtevami.
Kot se izkaže, je v dobi elektronskega nadzora
zelo malo krajev, kjer se novinarji in viri lahko skrijejo.
In namesto, da bi poskušali prisiliti Risena, da priča, in pri tem spodleteli,
je lahko namesto njega pričala njegova digitalna sled.
Tako so popolnoma na skrivaj in brez njegovega soglasja
tožilci dobili zapiske telefonskih pogovorov.
Dobili so njegovo elektronsko pošto, finančne in bančne izpiske,
podatke o kreditih,
celo podatke o potovanjih s seznamom njegovih letov.
In med temi informacijami, ki so jih uporabili za obsodbo Jeffrey Sterlinga,
je bil Risenov domnevni vir in CIA žvižgač.
Na žalost je to samo en primer izmed mnogih.
Predsednik Obama je prelomil obljubo, da bo zaščitil žvižgače,
in namesto tega jih je njegovo Ministrstvo za pravosodje obsodilo več
kot vse ostale administracije skupaj.
Lahko vidite, zakaj je to problem,
še posebej, ker ima vlada toliko svojega delovanja za skrivno.
Od 11. septembra je praktično vsaka pomembna zgodba o nacionalni varnosti
bila rezultat tega, da je žvižgač prišel do novinarja.
Zato tvegamo, da novinarji ne bodo mogli opravljati svojega dela,
ki naj bi ga branil prvi amandma,
zaradi povečane zmožnosti vlade, da vohuni za vsemi.
A kot je tehnologija omogočila vladi,
da zaobide pravice novinarjev,
lahko novinarji uporabijo tehnologijo,
da še bolj kot prej zaščitijo svoje vire.
Lahko začnejo že v trenutku, ko se pogovor začne,
ne pa šele kasneje na prostoru za priče.
Sedaj obstajajo programi za komunikacijo,
ki niso bili na voljo, ko je Risen pisal svojo knjigo,
in je veliko bolj odporna proti nadzorovanju kot e-pošta ali klici.
Naprimer, eno izmed teh orodij je SecureDrop,
odprtokodni sistem za žvižgače,
ki ga je prvotno ustvaril pokojni internetni velikan Aaron Swartz,
in ga sedaj razvijamo v neprofitni organizaciji, kjer delam,
Fundaciji za svobodo tiska.
Namesto, da bi poslal e-pošto,
greš na spletno stran časopisa,
kot je ta stran Washington Posta.
Od tu lahko naložiš dokument ali pošlješ informacije,
kot bi jih v kateremkoli kontaktnem obrazcu.
Potem bo šifrirano in spravljeno na strežnik,
do katerega ima dostop samo ta časopis.
Tako vlada več ne more skrivoma zahtevati informacij
in veliko informacij, ki bi jih zahtevali,
sploh ne bi bilo na voljo.
SecureDrop pa je samo majhen delček mozaika
za varovanje svobode tiska v 21. stoletju.
Na žalost vlade po vsem svetu
neprestano razvijajo nove metode vohunjenja,
ki spravljajo vse v nevarnost.
In na nas je, da zagotovimo,
da niso samo tehnološko spretni žvižgači,
kot je Edward Snowden, tisti, ki imajo možnost razkriti zločine.
Prav tako pomembno je, da zaščitimo žvižgača o oskrbi veteranov,
ki opozarja na prepolne bolnišnice,
ali naslednjega okoljskega delavca,
ki opozori na umazano vodo v Flintu,
ali insajderja z Wall Streeta,
ki nas opozarja na naslednjo finančno krizo.
Ker ta orodja niso bila zgrajena samo zato, da pomagajo pogumnim ljudem,
ki odkrivajo zločine,
ampak so tu, da zaščitijo pravice vseh nas pod Ustavo.
Hvala
(Aplavz)