Ovo je James Risen.
Možda ga znate kao novinara, dobitnika Pulitzerove nagrade
iz The New York Timesa.
Mnogo prije nego što je itko čuo za Edward Snowden,
Risen je napisao knjigu u kojoj je razotkrio
da je NSA nezakonito prisluškivala telefonske pozive Amerikanaca.
No, jedno drugo poglavlje te knjige
možda ima još trajniji utjecaj.
U njemu on opisuje katastrofalnu operaciju američkih obavještajaca,
u kojoj je CIA skoro doslovno predala nacrte
nuklearne bombe Iranu.
Ako vam to zvuči blesavo, pročitajte.
To je nevjerojatna priča.
Znate li kome se nije svidjelo to poglavlje?
Američkoj vladi.
Gotovo desetljeće kasnije,
Risen je bio predmet istrage američke vlade,
u kojoj su tužitelji zahtijevali da on svjedoči
protiv jednog od njegovih navodnih izvora.
S vremenom, postao je primjer obrasca američke vlade
za progon "zviždača" i špijuniranje novinara.
Vidite, pod Prvim amandmanom,
tisak ima pravo objavljivanja tajnih informacije od javnog značaja.
No, nemoguće je koristiti to pravo ako mediji ne mogu i prikupiti te vijesti
te zaštititi identitete tih hrabrih muškaraca i žena
koji im ih dostavljaju.
I kada mu je Vlada zakucala na vrata,
Risen je učinio isto što i mnogi hrabri novinari prije njega:
odbio je
i rekao da će radije ići u zatvor.
I tako je od 2007. do 2015. godine
Risen živio sa sablašću odlaska u federalni zatvor.
Odnosno, sve do samo nekoliko dana pred suđenje, kad se nešto zanimljivo dogodilo.
Iznenada, nakon godina tvrdnje da je to ključno za njihov slučaj,
vlada je odbacila sve zahtjeve za Risena.
Ispostavilo se da je u doba elektronskog nadzora,
vrlo malo mjesta na koja se novinari i izvori mogu sakriti.
I umjesto truda i neuspjeha oko Risenovog svjedočenja,
mogli su uzeti njegov digitalni trag da svjedoči protiv njega.
Stoga su u potpunoj tajnosti i bez njegovog pristanka,
tužitelji dobili Risenov popis telefonskih poziva.
Dobili su spisak e-mailova, njegove financijske i bankovne informacije,
kreditna izvješća,
čak i izvještaje o putovanjima s popisom letova.
I ove informacije su iskoristili da osude Jeffreya Sterlinga,
Risenov navodni izvor i CIA-inog "zviždača".
Nažalost, ovo je samo jedan slučaj od mnogih.
Predsjednik Obama je u kampanji obećao da će štititi "zviždače",
a umjesto toga, njegovo Ministarstvo pravosuđa progonilo je više novinara
od svih prethodnih administracija zajedno.
Vidite kako bi to mogao biti problem,
naročito zato jer vlada većinu svojih poslova smatra tajnim.
Od 11. rujna, skoro svaka važna priča o nacionalnoj sigurnosti
bila je rezultat prilaska "zviždača" novinarima.
Tako ćemo možda vidjeti medije koji ne mogu raditi svoj posao,
a koje bi Prvi amandman trebao štititi,
zbog vladine sve izraženije sposobnosti da špijunira svakoga.
No, baš kao što je tehnologija omogućila vladi
da izigra prava novinara,
novinari također mogu koristiti tehnologiju
za zaštitu svojih izvora, čak bolje nego prije.
Mogu početi od trenutka kada su krenuli razgovarati s njima,
umjesto na klupi za svjedoke nakon počinjenog djela.
Danas postoji komunikacijski softver
koji nije bio dostupan dok je Risen pisao knjigu,
i mnogo je otporniji na nadzor od običnih e-mailova i telefonskih poziva.
Na primjer, jedno takvo oruđe je SecureDrop,
open-source sustav za podnošenje dokaza "zviždača",
kojeg je prvobitno kreirao prosvjetitelj interneta, Aaron Swartz,
a trenutno ga razvijaju u mojoj neprofitnoj organizaciji,
zakladi Freedom of the Press.
Umesto slanja e-maila,
odete na stranicu organizacije,
poput ove The Washington Posta.
Otuda možete poslati dokument ili informaciju,
kao što biste u bilo kojem obrascu za kontakte.
Zatim to prolazi enkripciju i pohranjuje se na server
kojem ima pristup samo ta organizacija.
Tako vlada više ne može u tajnosti zahtijevati informacije,
a većina informacija koje bi zahtijevali
ionako ne bi bilo dostupno.
SecureDrop je, ipak, zaista samo djelić slagalice
u zaštiti slobode tiska u 21. stoljeću.
Nažalost, vlade širom svijeta
stalno razvijaju nove tehnike špijuniranja
koje su rizične za sve nas.
A na nama je da se nadalje pobrinemo
da to nisu samo tehnološki potkovani "zviždači"
poput Edwarda Snowdena, koji imaju puteve razotkrivanja nepravde.
Jednako je važno da zaštitimo sljedećeg "zviždača" o zdravstvenoj njezi veterana,
koji nas upozorava na prenatrpane bolnice,
ili sljedećeg ekologa,
koji glasno upozorava o Flintovim zagađenim vodama,
ili insajdera s Wall Streeta,
koji nas upozorava na novu financijsku krizu.
Na kraju, ova oruđa nisu samo napravljena da zaštite hrabre muškarce i žene
koji razotkrivaju zločine,
već su i sredstva zaštite svih naših ustavnih prava.
Hvala vam.
(Pljesak)