Jag vet inte om ni märkt det
men det har kommit ut en mängd
böcker den senaste tiden
som funderar eller spekulerar
runt hundars medvetande och känsloliv.
Tänker de, känner de, och om så, hur?
Så, på min begränsade tid i eftermiddag
vill jag klargöra en hel del av det här
genom att introducera er för två hundar
som båda har tagit kommandot "skälla" (speak)
ganska bokstavligt.
Först ut är den första hunden,
och han har funderingar runt en aspekt
av sitt förhållande till sin ägare,
och titeln är "En Hund om Sin Husse"
"Hur ung jag än ser ut,
så åldras jag snabbare än han.
Sju till ett är förhållandet, brukar de säga.
Vad siffran än är, kommer jag passera honom en dag
och ta täten,
som jag gör när vi promenerar i skogen,
och om det här ens lyckas passera hans tankar
så kommer det vara i form av den mjukaste skugga
jag någonsin kastat på snö eller gräs"
(Applåder)
Tack.
Och vår nästa hund
talar i form av en vålnad
vilket innebär en ande som kommit tillbaka
för att besöka dig.
"Jag är hunden som du lät somna in,
av det du gillar att kalla glömskans nål,
jag kom tillbaka för berätta denna enkla sak:
Jag tyckte aldrig om dig."
(Skratt)
"När jag slickade dig i ansiktet,
fantiserade jag om att bita av dig näsan.
När jag såg dig torka dig med handduken,
ville jag hoppa upp och stympa dig med ett nafs.
Jag harmades av sättet du rörde dig,
din brist på djurisk elegans,
sättet som du brukade sitta på en stol och äta,
en servett i knät, en kniv i din hand.
Jag skulle ha sprungit min kos
men jag var för svag,
ett trick du lärt mig
när jag lärde mig att sitta och lyda
och, den värsta av förolämpningar,
att skaka hand utan en hand.
Jag erkänner att glimten av ett koppel gjorde mig uppspelt,
men bara för att det betydde att jag skulle få lukta på saker
som du aldrig hade rört. (Skratt)
Du vill inte tro det här
men jag har ingen anledning att ljuga:
Jag hatade bilen, hatade gummileksakerna,
ogillade dina vänner, och än värre, dina släktingar.
Klingandet av mina halsband drev mig till vansinne.
Du ville alltid klia mig på fel ställe."
(Skratt)
"Allt jag ville ha av dig var mat och vatten
i mina skålar.
När du sov, tittade jag på när du andades
medan månen steg på himlen.
Det tog all min styrka
att inte höja huvudet och yla.
Nu, är jag fri från halsbandet,
fri från den gula regnjackan,
tröjan med monogram,
din absurda gräsmatta,
och det är allt du behöver veta om det här stället
förutom det du redan antagit
och är glad inte hände tidigare,
att alla här kan läsa och skriva,
hundarna i form av poesi,
katterna och alla de andra,
i prosa."
Tack.
(Applåder)