Znate, ponekad
najvažnije stvari dolaze u najmanjim pakovanjima.
U ovih 15 minuta koje imam, pokušaću da vas ubedim
da mikrobi mogu mnogo toga reći o pitanjima kao što je
"Da li smo sami?"
i mogu mnogo toga reći, ne samo o životu u našem Sunčevom sistemu,
već možda i izvan njega,
i to je razlog što ih pratim na neverovatna mesta na Zemlji,
u ekstremnim sredinama gde ih životni uslovi
dovode na sam rub preživljavanja
zapravo, ponekad i mene isto tako, kada pokušam da im se previše približim.
Ali evo u čemu je stvar:
mi smo jedina napredna civilizacija u Sunčevom sistemu
ali to ne znači da u okolini nema mikrobskog života.
Zapravo, planete i meseci koje ovde vidite
mogli bi imati život na sebi - svi oni, i mi to znamo,
i velika je verovatnoća da je tako.
Pa ako bismo našli život na ovim mesecima i planetama,
onda bismo tražili odgovor na pitanja tipa:
"Jesmo li sami u Sunčevom sistemu?"
"Odakle potičemo?"
"Imamo li neku porodicu u komšiluku?"
"Ima li života izvan Sunčevog sistema?"
Možemo da postavimo sva ova pitanja zbog revolucije
u našem načinu shvatanja toga šta je zapravo planeta
i danas, naseljiva planeta je planeta
koja na sebi ima zonu gde voda može ostati stabilna
ali po meni to je horizontalna definicija naseljivosti
jer uključuje i udaljenost od zvezde,
a postoji još jedna dimenzija naseljivosti,
a to je ta vertikalna dimenzija.
Mislite o njoj kao o uslovima
ispod površine planete gde ste veoma udaljeni od Sunca
ali još uvek imate vodu, energiju, nutrijente,
što za neke od njih znači imati hranu
i zaštitu.
Kada pogledate Zemlju,
veoma daleko od bilo kakve sunčeve svetlosti, duboko u okeanu,
i dalje sve vrvi od života
koji koristi samo hemiju za životne procese.
Pa kada razmišljamo na ovakav način, sve prepreke se ruše.
Praktično nema ograničenja.
I ako ste u skorije vreme gledali naslove u novinama,
onda ste videli da smo otkrili podpovršinski okean
na Evropi, Ganimedu, Enceladu, Titanu,
i sada istražujemo gejzir i vrele izvore na Enceladusu.
Naš Sunčev sistem se pretvara u džinovski spa centar.
Svi oni koji su išli u spa centar znaju koliko mikrobi to vole, zar ne?
(Smeh)
Pa na taj način, razmislimo i o Marsu.
Život na Marsu nije moguć danas,
ali moguće je da se on krije ispod njegove površine.
Dakle, napredovali smo u našem razumevanju naseljivosti,
ali smo isto tako napredovali u našem razumevanju
i toga šta predstavlja život na Zemlji.
Imamo ono što nazivamo organskim molekulima,
i oni su temelji života,
imamo fosile,
minerale, biominerale,
koji nastaju u reakciji između bakterija i stena,
i naravno, imamo gasove u atmosferi.
I ove sićušne zelene alge
ovde, na desnoj strani stene,
one su direktni potomci onih koje su pumpale kiseonik
milijardu godina ranije u Zemljinu atmosferu.
Kada su to radile, one su otrovale 90 odsto života
na Zemljinoj površini,
ali one su razlog zašto danas udišemo ovakav vazduh.
Ali iako naše razumevanje o svim ovim stvarima raste,
postoji jedno pitanje na koje još uvek nemamo odgovor,
a to je - odakle potičemo?
Kao što znate, postaje još teže,
jer nećemo moći da nađemo fizičke dokaze
o našem poreklu na ovoj planeti,
a razlog je taj što je sve što je starije od četiri milijarde godina izgubljeno.
Svi podaci su izgubljeni,
izbrisali su ih tektonika ploča i erozija.
Ovo je ono što ja nazivam bilološkim horizontom.
Van ovog horizonta, ne znamo odakle dolazimo.
Pa je li sve izgubljeno? Možda i nije.
Možda bismo i mogli naći dokaze o našem poreklu
na neočekivanim mestima, a takvo mesto je Mars.
Kako je to moguće?
Pa, očigledno na početku Sunčevog sistema,
Mars i Zemlja su bombardovani ogromnim asteroidima i kometama,
i ostaci ovih udara su bili svuda naokolo.
Zemlja i Mars su još dugo nastavili da se gađaju stenama.
Delovi stena su sleteli na Zemlju.
Delovi Zemlje su sleteli na Mars.
Očigledno, na ove dve planete moglo je biti posejano seme istog materijala.
Stoga, da, možda je neki predak sedeo ovde na ovoj površini i čekao nas.
Ali to znači i da možemo otići na Mars i probati da nađemo tragove našeg porekla.
Mars možda skriva tu tajnu.
To je razlog što nam je Mars tako poseban.
Ali da bi se to dogodilo,
Mars je morao da bude naseljiv u vreme kada su uslovi bili ispunjeni.
Pa da li je Mars bio naseljiv?
Veliki broj misija na Marsu nam danas pokazuje istu stvar.
U vreme kada se život na Zemlji pojavio,
Mars je imao okeane, vulkane, jezera,
i delte kao na ovoj lepoj slici koju vidite ovde.
Ovu sliku je poslao rover Kjuriositi pre samo nekoliko nedelja.
Ona pokazuje ostatke delte, i ona nam nešto govori:
vode je bilo u izoblju
i prekrivala je njegovu površinu veoma dugo.
Ovo su dobre vesti za život.
Hemiji života potrebno je mnogo vremena da proradi.
Ovo su dakle jako dobre vesti,
ali znači li to da ćemo lako naći život na Marsu ako odemo tamo?
Ne obavezno.
Evo šta se dogodilo:
u vreme kada je život probujao na površini Zemlje,
na Marsu je sve pošlo naopako,
bukvalno.
Atmosfera je oduvana solarnim vetrovima,
Mars je izgubio svoju magnetosferu,
a zatim su kosmičko zračenje i UV zraci bombardovali površinu,
a voda je pobegla u atmosferu i otišla ispod površine.
Tako, ako želimo da razumemo,
ako želimo da nađemo te tragove života
na površini Marsa, ako su tamo,
moramo da razumemo kakav je bio uticaj svih ovih dešavanja
na očuvanje tih dokaza.
Samo tako ćemo moći da znamo gde se ti tragovi kriju,
i samo tako ćemo moći da pošaljemo rover na prava mesta
gde može sakupljati stene koje nam možda mogu reći nešto
zaista važno o tome ko smo mi,
ili, ako ne, možda nam reći da se negde, nezavisno od nas,
život pojavio na drugoj planeti.
Lako je to uraditi.
Samo treba otići 3,5 milijarde godina unazad
u prošlost planete.
Samo nam treba vremeska mašina.
Lako, zar ne?
Pa, zapravo, i jeste.
Pogledajte oko sebe - to je planeta Zemlja.
To je naša vremenska mašina.
Geolozi je koriste da se vrate u prošlost naše planete.
Ja je koristim malo drugačije.
Koristim planetu Zemlju da idem u veoma ekstremna okruženja
gde su uslovi slični onima koji su bili na Marsu
u vreme kada se klima menjala,
i tamo pokušavam da razumem šta se dogodilo.
Koji su to znakovi života?
Šta je ostalo? Kako to pronaći?
Sada ću vas nakratko povesti sa sobom
na putovanje tom vremenskom mašinom.
I sada, ovo što vidite, mi smo 4 500 metara visoko na Andima
ali smo zapravo u dobu od manje od milijardu godina
nakon nastanka Zemlje i Marsa.
Zemlja i Mars bi izgledali prilično slično ovome -
svuda naokolo vuklani, svuda naokolo jezera isparavaju,
minerali, vreli izvori,
i vidite li ove nasipe na obalama jezera?
Njih su stvorili potomci prvih organizama
koji su nam dali prve fosile na Zemlji.
Ali ako želimo da razumemo šta se događa, moramo da idemo malo dalje.
Još jedna zanimljiva osobina ovih mesta
je sto što se ovde, baš kao i na Marsu pre tri i po milijarde godina
klima menjala veoma brzo, i voda i led su nestajali.
Ali moramo da se vratimo unazad u to vreme kada se sve na Marsu promenilo,
i da bismo to uradili, moramo da se popnemo još više.
Zašto?
Jer kada se penjemo više,
atmosfera se stanjuje, postaje nestabilnija,
temperatura je hladnija, i ima više UV zračenja.
U suštini,
približavamo se onim uslovima na Marsu kada se sve menjalo.
Pa, nisam obećala lagodno putovanje ovom vremenskom mašinom.
Nećete samo sedeti u njoj.
Morate vući 450 kg opreme do vrha
ovog vulkana na Andima visokog 20 000 stopa.
To je oko 6000 metara.
Takođe morate da spavate na padini pod uglom od 42 stepena,
i nadate se da neće biti nikakvih zemljotresa preko noći.
Ali kada stignemo do vrha, naći ćemo jezero koje tražimo.
Na ovoj visini, ovo jezero se nalazi u istim uslovima
kao što su bili oni na Marsu tri i po milijarde godina ranije.
I sada moramo da menjamo ovo naše putovanje
u putovanje u unutrašnjost ovog jezera,
i da bismo to uradili, moramo da uklonimo planinsku opremu,
navučemo odela i idemo.
Ali kada uđemo u jezero, baš u trenutku kada zaronimo unutar,
vraćamo se unazad
tri i po milijarde godina u prošlost neke druge planete,
i tada ćemo dobiti odgovor po koji smo došli.
Života ima svuda, baš svuda.
Sve što na ovoj slici vidite je neki živi organizam.
Možda ne treba da računamo ronioca, ali sve ostalo, da.
Ali ova slika je veoma obmanjujuća.
Života ima u izoblju u ovim jezerima,
ali kao na većini mesta na Zemlji danas, zbog klimatskih promena,
i ovde dolazi do ogromnog smanjenja biodiverziteta.
U uzorcima koje smo odneli,
36 odsto bakterija iz ovih jezera sastojalo se od tri vrste,
i te tri vrste su one koje su tako dugo preživele.
Evo ga još jedno jezero, odmah pored prvog.
Crvena boja koju vidite ne potiče od minerala.
Ona je zapravo ovakva zbog prisustva sićušnih algi.
U ovoj oblasti, UV zračenje je jako gadno.
Bilo gde na Zemlji, 11 se smatra ekstremnim.
Tokom UV oluja ovde, UV indeks dostiže 43.
Faktor zaštite 30 neće vam ovde ništa pomoći.
Voda je tako prozirna u ovim jezerima
da alge bukvalno nemaju gde da se sakriju,
pa su razvile svoju sopstvenu kremu za sunčanje,
i to je ova crvena boja koju vidite.
Ali one mogu da se prilagode samo donekle,
i kada sva voda nestane sa površine,
mikrobima preostaje samo jedno rešenje:
da idu ispod površine.
I ovi mikrobi, stene koje vidite na ovom slajdu,
pa, mikrobi zapravo žive unutar tih stena
i od njih koriste zaštitu od prozračnosti
da bi dobili dobar deo UV zraka
i odbacili deo koji zapravo može da ošteti DNK.
To je razlog što koristimo rovere
i treniramo ih da traže život na Marsu u ovakvim oblastima,
jer ako je bilo života na Marsu tri i po milijarde godina ranije,
morao je da se koristi istom strategijom da bi se zaštitio.
Sada, prilično je očigledno
da nam odlazak u ekstremna životna okruženja dosta pomaže
u istraživanju Marsa, i u pripremama misija.
Za sada, pomogao nam je da razumemo geologiju Marsa.
Pomogao nam je da razumemo prošlost klime na Marsu i njegovu evoluciju,
ali i njegov potencijal za naseljivost.
Naš poslednji rover je na Marsu otkrio tragove organskih materija.
Da, organske materije postoje na površini Marsa.
Takođe je otkrio tragove metana.
I mi još uvek ne znamo da li je taj metan
zapravo pitanje za biologiju ili geologiju.
Bez obzira na to, ono što znamo je da zahvaljujući tom otkriću,
hipoteza da na Marsu i dalje ima života
ostaje održiva.
Pa mislim da sam vas do sada ubedila da nam je Mars veoma poseban,
ali bilo bi pogrešno misliti da je Mars jedino mesto
u Sunčevom sistemu zanimljivo za traženje potencijalnog mikrobskog života.
A razlog za to je taj što Mars i Zemlja
mogu imati zajednički koren njihovog drveta života,
ali kada se udaljavamo od Marsa, to ne ide tako lako.
Nebeska mehanika nam baš i ne olakšava
razmenu materijala između planeta,
i ako bismo otkrili život na tim planetama,
on bi bio drugačiji od našeg.
Bio bi to drugačiji tip života.
Ali na kraju, može biti da smo tu samo mi,
može biti da smo tu mi i Mars,
a može biti i da postoji mnogo drveća života u sunčevom sistemu.
Ne znam još uvek odgovor na ovo, ali mogu vam nešto reći:
koji god da je rezultat, koji god da je taj magični broj,
on će nam dati standard
prema kojem će biti moguće izmeriti životni potencijal,
obilje i različitost van granica našeg Sunčevog sistema.
I ovo se može postići u našoj generaciji.
To može biti naša zaostavština, ali samo ako budemo istraživali.
Sada, konačno,
ako bi vam neko rekao da traženje vanzemaljskih mikroba nije kul
jer ne možemo sa njima uspostaviti filozofski razgovor,
dopustite da vam pokažem zašto i kako biste im mogli reći da nisu u pravu.
Pa, organski materijali će vam govoriti
o okruženju, o složenosti i o različitosti.
DNK, ili bilo koji nosilac informacija, govoriće o prilagođavanju
o evoluciji, o preživljavanju, o promenama na planeti
i o prenosu informacija.
Sve zajedno, govore nam o onome
što je počelo kao put mikroba,
i zašto je počelo baš tako,
ponekad vodeći do civilizacije,
a ponekad vodeći do ćorsokaka.
Pogledajte naš Sunčev sistem, i pogledajte Zemlju.
Na Zemlji, postoje mnoge inteligentne vrste,
ali samo je jedna dostigla tehnologiju.
Sada u ovom putovanju kroz naš Sunčev sistem,
nalazimo jednu veoma snažnu poruku
koja kaže kako bi trebalo da tražimo vanzemaljski život, i mali i veliki.
I da, mikrobi mogu da govore, a mi slušamo,
i oni nas vode
od planete do planete, od meseca do meseca,
tamo negde, do njihove velike braće.
Oni nam govore i o raznovrsnosti,
govore nam o obilju života,
i govore nam o tome kako se život ovako dugo održao
da bi dostigao civilizaciju,
inteligenciju, tehnologiju, i zaista, filozofiju.
Hvala vam.
(Aplauz)