Designul e un fenomen alunecos şi evaziv,
care a însemnat lucruri diferite în perioade diferite.
Dar toate proiectele de design ce ne inspiră au un lucru în comun:
toate au început cu un vis.
Cu cât visul era mai îndrăzneţ,
cu atât era mai mare priceperea în design necesară pentru a-l realiza.
Acesta e motivul pentru care marii designeri sunt aproape mereu
cei mai mari visători, rebeli şi renegaţi.
Acesta a fost cazul de-a lungul istoriei,
până înapoi în anul 300 î.Hr.,
când un copil de 13 ani a devenit regele
unei țări îndepărtate, foarte sărace şi foarte mici din Asia.
El visa să obţină pământ, bogăţii şi putere
prin cuceriri militare.
Şi aptitudinile sale în design -
pe cât de neverosimil pare -
îl vor ajuta să facă asta.
La vremea respectivă,
toate armele erau făcute de mână pe baza unor specificaţii diferite.
Aşadar, dacă un arcaş rămânea fără săgeţi în timpul bătăliei,
ei nu puteau să folosească săgeţile altui arcaş
pentru a trage cu propriul arc.
Asta însemna că aveau să fie mai puţin eficienţi în luptă
şi foarte vulnerabili, de asemenea.
Ying a rezolvat această problemă,
insistând ca toate arcurile şi săgeţile să fie create la fel,
astfel încât să poată fi schimbate între ele.
Şi a făcut la fel cu pumnale, topoare, sulițe, scuturi
şi orice altă formă de armament.
Armata sa formidabil echipată a câştigat luptă după luptă
şi, în 15 ani,
micul său regat a reuşit să-i cucerească
pe toţi vecinii săi mai mari, mai bogaţi şi mai puternici,
spre a fonda marele Imperiu Chinez.
Bineînţeles, nimeni nu s-ar fi gândit
să-l descrie pe Yang Zheng drept designer atunci -
de ce ar fi făcut-o?
Şi totuşi, el a folosit design-ul inconştient şi instinctiv,
dar cu o mare ingenioziate
pentru a-şi atinge scopurile.
La fel a făcut şi un alt designer tot atât de improbabil, de accidental,
care nu era împotriva folosirii violenţei pentru a obține ceea ce voia.
Acesta era Edward Teach, cunoscut drept piratul britanic, Blackbeard.
Aceasta era epoca de aur a pirateriei,
când piraţi ca Teach terorizau mările.
Comerţul colonial era înfloritor
şi pirateria era foarte profitabilă.
Pirații mai deştepţi, asemeni lui, şi-au dat seama că pentru a-şi mări prada,
trebuiau să-şi atace inamicii atât de violent
încât să se predea pe loc.
Cu alte cuvinte,
puteau obține ambarcaţiunile fără a irosi muniţia
şi fără pierderi de vieți.
Aşadar, Edward Tech s-a re-creat pe sine ca Blackbeard,
luând rolul de brută nemiloasă.
Purta mantale grele şi pălării mari pentru a-şi evidenţia înălţimea.
Şi-a lăsat o barbă groasă neagră care îi ascundea faţa.
A aruncat câte un ham pentru pistoale pe fiecare umăr.
Şi-a ataşat până şi chibrituri de marginea pălăriei şi le-a dat foc,
astfel încât acestea sfârâiau ameninţător oricând nava lui era gata să atace.
Ca mulţi piraţi ai erei sale,
flutura un steag ce reprezenta simbolurile macabre
ale craniului uman şi o pereche de oase încrucişate,
deorece acele motive semnificau moartea în multe culturi timp de secole,
iar înţelesul lor era uşor de recunoscut,
până şi în lumea lipsită de legi, analfabetă a mărilor:
predaţi-vă sau veţi suferi.
Desigur, toate victimele sale raţionale se predau când îl vedeau.
Astfel spus,
e uşor să vedem de ce Edward Teach şi piraţii săi
pot fi văzuţi ca pionieri ai design-ului modern de comunicaţii
şi de ce simbolul lor mortal -
(Râsete)
mai este -
de ce simbolul mortal al craniului şi al oaselor încrucișate
era precursorul logo-urilor de azi,
ca literele roşii mari din spatele meu,
dar cu un mesaj evident diferit.
(Râsete)
Totuşi, designul a fost folosit şi în scopuri mai nobile
de un designer la fel de sclipitor şi de improbabil,
asistenta britanică din secolul XIX, Florence Nightingale.
Misiunea ei era să ofere asistenţă medicală decentă tuturor.
Nightingale s-a născut într-o familie britanică distinsă şi foarte înstărită,
care a fost îngrozită când ea s-a oferit să lucreze ca voluntar în spitale militare
în timpul Războiului din Crimeea.
Odată ajunsă acolo, şi-a dat repede seama
că mai mulţi pacienţi mureau din cauza infecţiilor pe care le dezvoltau acolo,
în saloane murdare şi fetide,
decât din cauza rănilor de război.
A militat pentru proiectarea și construirea
unor clinici mai curate, mai iluminate şi mai aerisite.
Înapoi în Anglia,
a început o altă campanie,
de această dată pentru spitalele de civili
şi a insistat ca aceleaşi principii de design să le fie aplicate.
Salonul Nightingale, după cum a fost numit,
a dominat design-ul spitalului în următoarele decenii
şi unele elementele ale sale sunt folosite şi astăzi.
Dar pe atunci,
designul era văzut ca instrument al Erei Industriale.
Era formalizat şi profesionalizat,
dar era limitat la roluri specifice
şi aplicat în general în urmărirea unor scopuri comerciale,
în loc să fie folosit în mod intuitiv,
după cum au făcut-o Florence Nightingale, Blackbeard şi Ying Zheng.
Până în secolul XX,
acest etos comercial a fost atât de puternic,
încât orice designer care se abătea de la el
risca să fie văzut ca nebun sau subversiv.
Printre ei se află unul dintre marii mei eroi,
genialul László Moholy-Nagy.
Era un artist şi designer maghiar
ale cărui experimente privind impactul tehnologiei asupra vieţii zilnice
erau atât de puternice,
încât mai influenţează încă design-ul imaginilor digitale
pe care le vedem pe ecranul telefonului sau al computerului.
El a radicalizat Şcoala de Design Bauhaus în Germania anilor 1920,
totuşi câţiva dintre foştii săi colegi l-au evitat
când s-a confruntat cu deschiderea noului Bauhaus în Chicago câţiva ani mai târziu.
Ideile lui Moholy erau mai îndrăzneţe şi mai incisive ca niciodată,
dar modul său de abordare a design-ului era prea experimental,
cum era şi insistenţa sa de a-l vedea, după cum zicea,
ca o atitudine, nu o profesie care să fie la modă.
Din păcate, acelaşi lucru s-a întâmplat
şi altui nonconformist al designului: Richard Buckminster Fuller.
Și el a fost un vizionar ingenios
și activist al design-ului,
care s-a dedicat în totalitate creării unei societăţi sustenabile
printr-o gândire atât de inovatoare,
încât a început să vorbească despre importanţa ecologismului
în design în anii 1920.
În ciuda eforturilor sale,
a fost constant ridiculizat ca fiind nebun de către mulți din domeniul design-ului,
şi indiscutabil,
unele din experimentele sale au eşuat,
cum ar fi maşina zburătoare care nu s-a ridicat niciodată de la sol.
Şi totuşi, domul geodezic,
formula sa de design pentru a construi un adăpost de urgenţă
din rămăşiţe de lemn, metal, plastic,
bucăţi de copac, pături vechi, foi de material plastic -
cam orice poţi găsi la momentul respectiv -
este una dintre isprăvile cele mai măreţe de proiectare umanitară
şi a oferit refugiul necesar
atât de multor oameni aflaţi în circumstanţe disperate
de atunci.
A fost curajul şi verva designerilor radicali
ca Bucky și Moholy
care m-au atras spre design.
Mi-am început cariera ca jurnalist de ştiri şi corespondent străin.
Scriam despre politică, economie şi afaceri corporatiste
şi puteam să mă fi specializat în oricare dintre acele domenii.
Dar am ales design-ul,
deoarece cred că e una din cele mai puternice unelte
de care dispunem
pentru a ne îmbunătăţi calitatea vieţii.
Mulţumesc, dragi fani TED ai design-ului.
(Aplauze)
Şi pe cât de mult le admir realizările designerilor profesionişti,
care au fost extraordinare şi măreţe,
cred şi că design-ul beneficiază enorm
de originalitate, de gândire laterală
şi de inventivitatea rebelilor şi renegaţilor săi.
Trăim într-un moment remarcabil al design-ului,
întrucât acum cele două tabere se apropie tot mai mult una de alta.
Pentru că până şi avansurile de bază în tehnologia digitală
i-au lăsat să opereze tot mai independent,
în sau în afara contextului comercial,
pentru a urmări obiective mai ambiţioase şi eclectice.
În teorie,
platforme de bază, cum ar fi crowdfunding, cloud computing, social media
oferă o mai mare libertate designerilor profesionali
şi le dau mai multe resurse celor improvizatori
şi sper,
un răspuns mai receptiv ideilor lor.
Unele din exemplele mele preferate sunt în Africa,
unde noi generaţii de designeri
concep tehnologii incredibile pentru Internetul Tuturor Lucrurilor
pentru a îndeplini visul lui Florence Nightingale
de a îmbunătăţi îngrijirea medicală
în ţări unde mai mulţi oameni au acum acces la telefoane mobile
decât la apă curentă curată.
Printre ei e Arthur Zang.
E un tânăr inginer proiectant camerunez
care a adaptat o tabletă-calculator într-un Cardiopad,
un dispozitiv mobil de monitorizare a inimii.
Poate fi folosit pentru a monitoriza inimile pacienţilor
din zone izolate, rurale.
Informaţia e transmisă pe o reţea de telefonie mobilă
către spitale bine echipate la sute de mile depărtare
pentru analiză.
Dacă vreo problemă e depistată de specialiştii de acolo,
e recomandat un tratament potrivit.
Evident, acest lucru îi scutește pe mulţi pacienţi
de a face drumuri lungi, grele, costisitoare şi adesea inutile
către acele spitale
şi asta face mult, mult mai probabil
faptul că inimile lor vor fi verificate.
Arthur Zang a început să lucreze la Cardiopad acum opt ani,
în ultimul an de universitate.
Dar a eşuat în a convinge vreo sursă convenţională
să-i ofere investiţia necesară pentru a demara proiectul.
Şi-a postat ideea pe Facebook,
unde a văzut-o un reprezentant oficial al guvernului camerunez
şi a reuşit să obţină o subvenţie de la guvern pentru el.
Acum este în curs de dezvoltare nu doar a Cardiopadului,
ci şi a altor dispozitive mobile care tratează diverse afecţiuni.
Şi nu e singur,
deoarece există mulţi alţi designeri întreprinzători
care își realizează propriile proiecte extraordinare.
Am să termin prin a ne uita la câteva dintre ele.
Unul este Peek Vision.
Este un grup de medici şi designeri din Kenya,
care au creat o tehnologie a Internetului Tuturor Lucrurilor a lor,
ca o trusă portabilă de examinare a ochiului.
Mai este şi Gabriel Maher,
care dezvoltă un nou limbaj de design
care să ne lase să articulăm subtilităţile schimbărilor identităţii noastre de gen,
fără să recurgem la stereotipuri tradiţionale.
Toţi aceşti designeri şi mulţi alţii îşi urmează visurile,
făcând ce pot mai bine cu libertatea recent găsită,
cu disciplina designerilor de profesie
şi cu ingeniozitatea rebelilor şi a renegaţilor.
Şi noi toţi vom beneficia.
Mulţumesc!
(Aplauze)