ב 1956, במהלך קבלת פנים דיפלומטית במוסקווה,
המנהיג הסובייטי ניקיטה חרושצ'וב אמר לשגריר הגוש המערבי,
"מיי ואס פוקהורונים!"
המתרגם שלו תרגם את זה לאנגלית כך:
"אנחנו נקבור אתכם!"
ההצהרה הזו שלחה גלי הלם בעולם המערבי,
והגבירה את המתח בין ברית המועצות וארצות הברית
שהיו במעמקי המלחמה הקרה.
יש המאמינים שתקרית זו לבדה דחפה את יחסי מזרח / מערב עשור אחורנית.
מסתבר, שההערה של חרושצ'וב תורגמה מילולית מדי.
בהתחשב בהקשר, צריך היה לתרגם את מילותיו
ל: "אנחנו עוד נחיה כאשר יקברו אתכם,"
מה שאומר שהקומוניזם ישאר יותר מהקפיטליזם,
הערה פחות מאיימת.
למרות שהמשמעות המכוונת הובהרה לבסוף,
ההשפעה הראשונית של המילים של חרושצ'וב
הכניסה את העולם למסלול שיכול היה להוביל לארמגדון גרעיני.
אז בהתחשב במורכבויות של שפה וחילופין תרבותי,
איך דברים כאלה לא מתרחשים כל הזמן?
חלק ניכר מהתשובה נמצא בכישורים ובהכשרה של המתרגמים
המאפשרים להם להתגבר על מחסומי השפה.
במשך רוב ההסטוריה, תרגום נעשה בעיקר ברצף,
כשהדוברים והמתרגמים עושים הפסקות כדי לאפשר לאחר לדבר.
אבל אחרי הגעת טכנולוגיות הרדיו,
מערכת תרגום סימולטני חדשה פותחה במהלך מלחמת העולם השניה.
בדרך הסימולטנית
המתרגם מתרגם את דברי הדוברים מיידית
לתוך מיקרופון בעוד הם מדברים.
בלי הפסקות, הקהל יכול לבחור את השפה
אחריה הוא רוצה לעקוב.
על פני השטח, הכל נראה זורם,
אבל מאחורי הקלעים,
מתרגמים אנושיים עובדים בלי הרף
כדי להבטיח שכל רעיון מועבר כמו שהתכוונו.
וזו לא משימה פשוטה.
לאדם מקצועי שמדבר שוטף בשתי שפות נדרשות כשנתיים של הכשרה
כדי להרחיב את אוצר המילים שלו ולשלוט בכישורים הנחוצים
להפוך למתרגם בכנסים.
כדי להתרגל למשימה הלא טבעית של דיבור בזמן האזנה,
סטודנטים עוקבים אחרי דוברים
וחוזרים על כל מילה שלהם בדיוק כמו שנשמעה באותה שפה.
במשך הזמן, הם מתחילים לנסח מחדש את מה שנאמר,
ועורכים שינויים סגנוניים תוך כדי.
בנקודה מסויימת, שפה שניה מוצגת.
אימון בדרך זו יוצר דרכים טבעיות חדשות במוח המתרגם,
והמאמץ הקבוע לנסח מחדש הופך בהדרגה לטבע שני.
במשך הזמן ולאחר הרבה עבודה קשה,
המתרגמים שולטים במערך רחב של טריקים כדי לשמור על המהירות,
להתמודד עם מינוח מאתגר,
ולהתמודד עם מגוון מבטאים זרים.
הם אולי ישתמשו בראשי תיבות כדי לקצר שמות ארוכים,
יבחרו במונחים כלליים על פני ספציפיים,
או יתייחסו לשקופיות ועזרים ויזואליים אחרים.
הם יכולים אפילו להשאיר מונח בשפה המקורית,
בעודם מחפשים את המקביל הכי מדוייק.
מתרגמים מוכשרים גם בלשמור על קור רוח מול פני הכאוס.
זכרו, אין להם שליטה על מי יגיד מה,
או כמה רהוטים הדוברים ישמעו.
הפתעה יכולה להגיע בכל רגע.
כמו כן, הם הרבה פעמים מבצעים לפני אלפי אנשים
ובנסיבות מאוד מאיימות,
כמו הכינוס הכללי של האו"ם.
כדי לשמור על הרגשות שלהם,
הם מתכוננים בקפידה לכל משימה,
בונים אוצר מילים מראש,
קוראים ברעבתנות על הנושא המדובר,
וסוקרים הרצאות קודמות בנושא.
לבסוף, מתרגמים עובדים בזוגות.
בעוד קולגה אחד עסוק בלתרגם נאומים נכנסים בזמן אמת,
האחר תומך באיתור מסמכים,
חיפוש מילים,
ומעקב אחרי מידע חיוני.
בגלל שתרגומים סימולטניים דורשים ריכוז עז,
כל 30 דקות, הזוג מתחלף בתפקידים.
ההצלחה תלויה מאוד בשיתוף פעולה מיומן.
שפה היא מורכבת,
וכשרעיונות מופשטים או מעודנים נאבדים בתרגום,
התוצאות יכולות להיות קטסטרופליות.
כמו שמרגרט אטווד העירה, "מלחמה היא מה שקורה כששפה נכשלת."
מתרגמי כנסים מודעים לזה יותר מהשאר,
ועובדים בשקדנות מאחורי הקלעים כדי לדאוג שזה לא יקרה לעולם.