Kai buvau vaikas,
labiausiai bijojome branduolinio karo.
Štai todėl laikėme tokią statinę savo rūsyje,
pripildytą maisto ir vandens skardinėmis.
Prasidėjus branduolinei atakai
turėjome lipti žemyn, laikytis prie žemės ir maitintis iš tos statinės.
Šiandien didžiausia globalios katastrofos rizika
atrodo kitaip.
Ji atrodo šitaip.
Jei kas nors nužudys daugiau nei 10 mln. žmonių artimiausiais dešimtmečiais,
tai greičiausiai bus itin užkrečiamas virusas,
ne karas.
Ne raketos, bet mikrobai.
Dalis priežasties yra dėl to,
kad mes daug investavome į branduolinio karo atgrasymo linijas.
Bet išties labai nedaug skyrėme sistemai sustabdyti epidemiją.
Nesame pasiruošę naujai epidemijai.
Paimkime Ebolą.
Esu įsitikinęs, visi skaitėte apie ją laikraščiuose,
daugybę sunkių iššūkių.
Sekiau tai įdėmiai su atvejo analizės įrankiais,
kuriuos naudojame sekti poliomielito panaikinimą.
Ir jei pažiūrėsite, kas vyko,
problema ne ta, kad buvo sistema, kuri nepakankamai gerai veikė,
problema ta, kad mes išvis neturėjome jokios sistemos.
Iš tikrųjų, trūksta kelių akivaizdžių dalykų.
Mes neturėjome epidemiologų grupės, pasiruošusios vykti, kuri nuvyktų,
pamatytų kokia buvo liga, kaip plačiai ji paplito.
Atvejo pranešimai buvo spausdinami.
Labai užtruko, kol jie atsidūrė internete
ir jie buvo itin netikslūs.
Neturėjome pasiruošusios medikų komandos.
Neturėjome būdo paruošti žmones.
Organizacija „Gydytojai be sienų“ puikiai pasidarbavo vadovaudami savanoriams.
Bet net ir tada buvome lėtesni, nei turėjome
pritraukti tūkstančius darbuotojų į šias šalis.
Didelė epidemija būtų pareikalavusi šimtų tūkstančių darbuotojų.
Nebuvo nė vieno sekančio gydymo metodų.
Nė vieno tikrinti diagnostiką.
Nė vieno, kuris išsiaiškintų, kokie įrankiai turi būti panaudoti.
Ir, pavyzdžiui, mes galėjome paimti išgyvenusiųjų kraujo,
apdirbti jį ir suleisti tą plazmą žmonėms, kad juos apsaugotume.
Bet to niekas niekada nebandė.
Taigi daug ko trūko.
Ir šie dalykai tikrai yra visuotinė nesėkmė.
PSO finansuojama kontroliuoti epidemijas, bet ne dalykus, apie kuriuos kalbėjau.
Filmuose tai gerokai kitaip.
Čia būna grupė pasiruošusių gražių epidemiologų,
jie ateina ir visus išgelbėja, bet tai tik grynas Holivudas.
Pasiruošimo nesėkmė gali leisti kitai epidemijai
tapti labiau dramatiškai sukrečiančia, nei Ebola.
Pažiūrėkime į Ebolos progresiją per šiuos metus.
Mirė apie 10 000 žmonių
ir beveik visi iš trijų Vakarų Afrikos šalių.
Trys priežastys, kodėl ji toliau neplito.
Pirma, buvo daug sveikatos darbuotojų herojiško darbo.
Jie surado žmones ir užkirto kelią tolimesniam užkratui.
Antra, viruso prigimtis.
Ebola neplinta oru.
Iki to laiko, kol tampi platintoju,
dauguma žmonių jau būna prikaustyti prie lovos.
Trečia, ji nepateko į daugumą miestų vietovių.
Ir tai tėra sėkmė.
Jei ji būtų patekusi į miestus,
atvejo skaičiai būtų buvę gerokai didesni.
Taigi kitą kartą gali mums nepasisekti.
Galime turėti virusą, kur žmonės jaučiasi pakankamai gerai, kol jie
tampa platintojais, ir jie sėda į lėktuvą ar eina į parduotuves.
Viruso šaltinis gali būti natūraliai epideminis, kaip Ebolos,
arba tai gali būti bioterorizmas.
Yra dalykų, kurie gali tikrai būti tūkstančius kartų blogesni.
Pažiūrėkime į viruso plitimo oru modelį,
kaip ispaniškas gripas 1918.
Nutiktų taip:
tai plistų per pasaulį labai, labai greitai.
Matote 30 milijonų žmonių, mirusių nuo šios epidemijos.
Tai rimta problema.
Turime susirūpinti.
Bet iš tikrųjų, mes galime sukurti gerą reagavimo sistemą.
Turime visus mokslo ir technologijų privalumus, apie kuriuos čia kalbame.
Mes turime telefonus,
kad gautume informaciją iš visuomenės ir platintume informaciją jai.
Turime palydovinius žemėlapius, kur matome žmonių buvimo ir judėjimo vietą.
Turime biologijos pažangą,
kuri turėtų žymiai pakeisti apsisukimo laiką patogeno nustatymui
ir turėtų sukurti vaistus ir vakcinas, tinkamas tam patogenui.
Taigi galime turėti įrankius,
bet jie turi būti sutelkti į bendrą globalią sveikatos sistemą.
Ir mums reikia pasiruošimo.
Manau, geriausios pamokos, kaip būti pasiruošusiems
vėlgi yra, ką darytume karo atveju.
Mes turime visą laiką pasiruošusius kareivius.
Turime resursų, kuriuos galime didinti iki didelių skaičių.
NATO turi mobilų dalinį, kuris gali greitai veikti.
NATO organizuoja treniruotes, kad patikrintų žmonių pasiruošimą.
Ar jie supranta apie kurą ir logistiką
ir tuo pačiu radijo dažnius?
Taigi jie yra visiškai pasiruošę vykti.
Tokius dalykus turime spręsti dėl epidemijos.
Kokie pagrindiniai dalykai?
Pirma, mums reikia stiprios sveikatos sistemos neturtingose šalyse.
Kad motinos galėtų saugiai gimdyti,
vaikai gautų visus skiepus.
Taip pat, kur matysime proveržį kuo anksčiau.
Reikia medicinos rezervinių korpusų:
daugybės žmonių, kurie įgauna žinias ir treniruotes,
kurie pasiruošę vykti, turi patirtį.
Ir tada reikia sujungti šiuos medicinos žmones su kariuomene.
Paimti kariuomenės privalumą greitai judėti, valdyti logistiką
ir apsaugoti vietoves.
Reikia organizuoti simuliacijas,
mikrobų žaidimus, ne karo žaidimus, kad matytume, kur yra spragos.
Paskutinis mikrobų žaidimas buvo Jungtinėse Valstijose
2001 m., ir jis nelabai pavyko.
Kol kas rezultatas: mikrobai – 1, žmonės – 0.
Galiausiai mums reikia pažangių tyrimų ir plėtros vakcinavime bei diagnostikoje.
Jau yra kažkiek didelių laimėjimų, kaip Adenovirusas,
kuris galėtų veikti labai, labai greitai.
Aš neturiu tikslaus biudžeto, kiek tai galėtų kainuoti,
bet esu gana įsitikinęs, kad jis labai nedidelis palyginus su potencialia žala.
Pasaulio bankas vertina, kad jei turėtume pasaulinę gripo epidemiją,
pasaulio turtas smuks žemyn daugiau nei 3 trilijonais dolerių,
ir turėtume milijonų milijonus mirčių.
Šios investicijos siūlo ženklią naudą
be to, kad tiesiog būtume pasiruošę epidemijai.
Pirminė sveikatos priežiūra, tyrimai ir plėtra –
šie dalykai sumažintų pasaulinės sveikatos nešališkumą
ir padarytų pasaulį teisingesnį ir saugesnį.
Taigi manau, tai turėtų būti visiškas prioritetas.
Nereikia panikuoti.
Mums nereikia kaupti spagečių skardinių ar leistis į rūsį.
Bet mums reikia judėti pirmyn, nes laikas nėra mūsų pusėje.
Tiesą sakant, jei Ebolos epidemija gali turėti vieną pozityvų dalyką,
tai ji gali pasitarnauti kaip ankstyvas įspėjimas, raginimas pasiruošti.
Jei pradėsime dabar, mes galime būti pasiruošę kitai epidemijai.
Dėkoju.
(Plojimai.)