První pacient, který kdy byl léčen antibiotiky
byl policista v Oxfordu.
V den, kdy byl mimo službu,
se při práci na zahradě poškrábal o růže.
Tyto nevelké škrábance se zanítily,
za několik dní mu hlava
natekla abscesy
a dokonce se jeho oči zanítily tak,
že mu musely být odňaty.
V únoru 1941
byl tento nebohý muž na pokraji smrti.
Léčili ho v Radcliffově nemocnici v Oxfordu
a naštěstí pro něj
malý tým lékařů,
vedený doktorem Howardem Floreyem,
uspěl při syntéze
velmi malého množství penicilínu,
léku, který byl objeven
před 12 lety Alexandrem Flemingem,
ale ve skutečnosti do té doby nebyl použit k léčbě lidí.
V té době nikdo nevěděl, zda bude lék fungovat,
kdyby obsahoval nečistoty, tak klidně mohl pacienta zabít.
Ale Florey a jeho tým dospěli k závěru,
že pokud mají lék použít,
mohou ho použít na někom, kdo by stejně zemřel.
Tak lék podali Albertu Alexandrovi,
tomu oxfordskému policistovi
a během 24 hodin
se začal cítit lépe.
Horečka ustoupila, vrátila se mu chuť k jídlu.
Druhý den se již cítil mnohem lépe.
Nicméně penicilín jim začal docházet.
Tak vzali jeho moč do laboratoře přes ulici
a extrahovali penicilín z jeho moči
a opět mu ho podali.
A fungovalo to.
Čtvrtý den spěl k uzdravení.
To byl zázrak.
Pátý den jim definitivně došel penicilín
a onen nebohý muž zemřel.
Ten příběh tedy neskončil moc dobře,
ale naštěstí miliony dalších lidí ano,
jako dítě, které jím bylo léčeno na počátku čtyřicátých let,
protože také umíralo na otravu krve,
jak vidíte, během pouhých šesti dní se zotavilo
díky tomuto zázračnému léku, penicilínu.
Miliony lidí přežily
a světová medicína se změnila.
Dnes jsou antibiotika používána
pro podobné pacienty,
ale v některých případech
jsou užívána velmi lehkovážně,
pro léčení nachlazení nebo angíny,
které nemusí na antibiotika reagovat
a jsou také masově podávána
ne pro léčbu,
ale v malých dávkách, aby urychlily růst kuřat a prasat.
Jen abychom ušetřili pár haléřů na ceně masa,
dáváme velká množství antibiotik zvířatům,
ne na léčbu, ne na léčení nemocných zvířat,
ale primárně pro podporu růstu.
Kam nás to ale dovedlo?
V podstatě masové užití antibiotik
všude na světě
vytvořilo na bakterie takový selekční tlak,
že jejich odolnost je teď problém,
protože teď přežily pouze
ty odolné bakterie.
Jsem si jistý, že všichni jste o tom četli v novinách,
už jste to viděli v časopisech,
které se vám dostaly do rukou,
ale já chci,
abyste si uvědomili význam tohoto problému.
Je to vážné.
Na následujícím obrázku je odolnost vůči carbapenemu u acinetobakterů.
Acinetobacter je nepříjemná nemocniční bakterie,
a carbapenem je
nejsilnější třída antibiotik
kterou proti této bakterii můžeme použít.
Zde vidíte znázorněnou odolnost,
v roce 1999 byla
v celých USA většinou pod 10 %.
Teď pustím video a podívejte se, co s stalo..
Nevím, kde žijete,
ale všude to je teď rozhodně horší,
než to bylo v roce 1999.
To je problém odolnosti vůči antibiotikům.
Je to globální záležitost,
postihující bohaté i chudé země.
Můžete se ptát, jestli to v podstatě
není čistě lékařský problém.
Kdybychom učili lékaře nepoužívat antibiotika tak často,
kdybychom učili pacienty nežádat antibiotika tak často,
možná by to ve skutečně problém nebyl.
Možná by farmaceutické společnosti
měly pracovat usilovněji na vývoji
dalších antibiotik.
Ukazuje se, že antibiotika
se podstatně liší od ostatních léčiv.
Když užívám antibiotika,
správně nebo nesprávně,
jsem ovlivněn nejenom já, ale i ostatní.
Stejným způsobem, jako když jedu do práce autem
nebo letím někam letadlem.
Náklady, které přenáším na ostatní,
je postihují vlivem změn klimatu kdekoli
a já neberu tyto náklady v potaz.
Toto možná ekonomové nazývají problémem ‚obecní pastviny‘
a problém ‚obecní pastviny‘ je přesně to,
čemu v případě antibiotik čelíme:
nebereme v úvahu -
- my, jednotlivci, pacienti,
nemocnice, zdravotní systémy -
nebereme v potaz náklady, které dopadají na ostatní kvůli způsobu,
jakým jsou antibiotika užívána.
Je to problém podobný jiné oblasti,
kterou známe
což je užívání paliv a energie,
Samozřejmě užívání energie
nejenom vyčerpá energii,
ale vede také k místnímu znečištění a ke změně klimatu.
Typicky, v případě energie,
existují dva způsoby, jak problém řešit.
Zaprvé, že budeme užívat ropu lepším způsobem
a to je analogické
k lepšímu užívání antibiotik,
můžeme tak učinit různě,
o tom budu hovořit za chvilku.
Potom je tady možnost ‚těžit a těžit‘,
která v případě antibiotik znamená hledání nových antibiotik.
Nedá se to oddělit.
Souvisí to spolu, protože když silně investujeme
do nových ropných vrtů,
snížíme podněty pro zachovávání ropy stejným způsobem
jako v případě antibiotik.
Naopak se také může stát,
pokud užíváme antibiotika vhodně,
nemusíme nezbytně nutně investovat
do vývoje nových léků.
Pokud si myslíte,
že tyto dvě možnosti jsou vyvážené,
měli byste si uvědomit,
že je to hra, kterou skutečně hrajeme.
Tou hrou je hra o koevoluci.
Na obrázku jde o koevoluci
mezi gepardy a gazelami.
Gepardi se vyvinuli, aby běhali rychle,
protože pokud by rychle neběhali,
nechytili by si oběd.
Gazely se vyvinuly pro rychlý běh zase proto,
aby se obědem nestaly.
To je hra, kterou hrajeme s bakteriemi,
akorát my nejsme gepardy,
ale gazelami,
a bakterie,
i jen za dobu mé řeči,
mají děti a vnoučata,
které zjistí, jak být odolné,
jen na základě selekce a pokusů a omylů,
tím, že to zkouší znova a znova.
Jak zůstáváme v předstihu před bakteriemi my?
Máme postupy pro objevování léčiv,
molekulární analýzu,
máme klinické testy,
a když si myslíme, že již máme lék,
následuje schvalovací proces.
Tím vším musíme projít,
když se snažíme zůstat o krok
před bakteriemi.
To není hra, kterou můžeme vydržet
nebo vyhrát jen inovováním.
Abychom zůstali v předstihu,
musíme zpomalit koevoluci,
Zde je pár myšlenek, kterými se můžeme inspirovat v energetice.
Pomáhají při uvažování o tom,
jak postupovat
i v případě antibiotik.
Uvědomte si,
jak například řešíme ceny energií.
Zvažujeme emisní poplatky.
To znamená, že náklady za znečištění by platili ti,
kdo tuto energii užívají.
Můžeme uvažovat o tom samém v případě antibiotik
a možná by to vedlo
k správnému užívání antibiotik.
Existují zde dotace na čistou energii,
podporující užívání energií, které neznečišťují tolik.
Analogie je zde, ale možná se potřebujeme
odklonit od užívání antibiotik
a pokud o tom přemýšlíme jaké jsou vhodné náhrady za antibiotika?
Ukazuje se, že cokoli,
co snižuje potřebu antibiotik, je vhodné,
takže to může být snížení infekcí v nemocnicích
nebo očkování lidí,
především proti sezónní chřipce.
Sezónní chřipka je pravděpodobně
největší příčinou užívání antibiotik,
nejen v USA, ale i v dalších zemích.
A to by opravdu mohlo pomoci.
Třetí možnost zahrnuje něco jako obchodovatelné poukázky, což je...
To se zda být vzdáleným scénářem,
ale pokud si uvědomíme,
že nemusíme mít dostatek antibiotik pro mnohé nakažené lidi,
můžeme zvážit, zda nebudeme chtít
upřednostnit některé lidi pro podání antibiotik
před jiným lidmi,
někdy můžeme rozhodnout na základě klinické potřeby,
ale třeba také s ohledem na cenu.
Určitě také funguje vzdělávání.
Velmi často lidé, kteří nadužívají antibiotika
nebo je příliš často předepisují,
si neuvědomují, že to dělají
a mechanismy zpětné vazby
se také osvědčily,
jako v případě energií.
Pokud někomu řeknete,
že ve špičce spotřebuje mnoho energie,
často spotřebu sníží.
A podobný přístup se projevil
v případě antibiotik.
V nemocnici Saint Louis vyvěsili tabuli
se jmény chirurgů,
ukazující množství antibiotik
užitých v předcházejícím měsíci,
a jenom na základě této informační zpětné vazby,
bez očerňování,
jen v podstatě poskytnutí informací lékařům
dalo podnět pro přehodnocení toho,
jak využívají antibiotika.
Je mnoho věcí, které je možné udělat
i na straně nabídky.
Když se podíváte na ceny penicilínu,
cena za den léčby je přibližně 10 centů.
Je to docela levný lék.
Pokud se podíváte na léky, které byly zavedeny poté
- linezolid nebo daptomycin -
jsou významně dražší,
takže pro svět, který byl zvyklý platit za antibiotika10 centů denně,
přijde myšlenka platit 180 dolarů za den
jako velmi drahá.
Co nám to ale ve skutečnosti říká?
Cena nám říká,
že bychom v dohledné budoucnosti
nadále neměli levná, účinná antibiotika
brát jako samozřejmost.
Cena je pro nás signálem,
že naše pozornosti se musí mnohem více
zaměřit na zdrženlivost.
Cena je také signálem,
že se možná musíme začít rozhlížet po dalších technologiích,
podobně jako jsou ceny benzínu
signálem a podnětem
pro rozvoj elektrických automobilů.
Ceny jsou důležitým signálem
a musíme jim věnovat pozornost,
ale musíme také vzít v potaz,
že přestože vysoké ceny antibiotik se zdají být nezvyklé,
jsou nízké v porovnání s cenami
některých léků proti rakovině,
které mohou zachránit pacienta pouze na pár měsíců nebo možná i rok,
zatímco antibiotika mohou
zachránit život pacienta navždy.
To bude vyžadovat
zcela novou změnu paradigmatu
a protože se jedná o hrůzu nahánějící posun
v mnoha částech USA,
v mnoha částech světa,
je představa placení 200 dolarů
za den léčby antibiotiky
prostě nepředstavitelná.
Potřebujeme tedy o tom přemýšlet.
Ještě je tady pár možností,
zejména alternativní technologie,
na kterých se pracuje.
Zahrnují například bakteriofágy, probiotika, synbiotika,
komunikace mezi bakteriemi (quorum sensing).
Všechno jsou to užitečné směry
a stanou se výnosnějšími,
když ceny nových antibiotik porostou.
Viděli jsme, že trh skutečně reaguje.
Vláda teď zvažuje
dotování nových antibiotik a jejich vývoje.
Ale i zde jsou výzvy.
Nechceme do problému jen nalít více peněz.
Co chceme být schopni udělat,
je investovat do nových antibiotik způsobem,
který podporuje
vhodné užívání a prodej antibiotik
a toto je skutečná výzva.
Zpět k těmto technologiím,
všichni si pamatujeme známou hlášku z Jurského parku:
„Příroda si najde cestu.“
Toto nejsou trvalá řešení.
Musíme si pamatovat, že ať se jedná o jakoukoli technologii,
příroda si najde cestu, jak ji obejít.
Můžete si pomyslet, to je jen problém
týkající se antibiotik a bakterií,
ale ukazuje se,
že stejnému problému čelíme v dalších oblastech,
například s tuberkulózou, odolnou mnoha lékům,
ta způsobuje závažné problémy v Indii a Jižní Africe.
Tisíce pacientů umírají,
protože léky druhé generace jsou drahé
a v některých případech nefungují ani tyto,
potom zde je tuberkulózu XDR.
Viry se stávají rezistentními.
Zemědělští škůdci. Paraziti malárie.
Většina světa je v současnosti závislá
při léčbě malárie
na jednom léku, artemisininu,
Odolnost vůči artemisininu se již objevila
a pokud se rozšíří
je ohrožený jediný lék na světě,
kterým je možné léčit malárii
bezpečným a efektivním způsobem.
Moskyti si vyvinuli odolnost.
Pokud máte děti, víte o vších
a pokud jste z New Yorku,
tak tamní specialitou jsou štěnice.
Ti všichni jsou také odolní.
A příklad z jiného soudku,
ukazuje se, že i krysy jsou odolné jedům.
Všechny tyto věci spojuje skutečnost,
že máme tyto technologie, kterými ovládáme přírodu,
jen posledních 70, 80 nebo 100 let
a v podstatě za okamžik
jsme tuto schopnost ovládání ztratili,
protože jsme si neuvědomili,
že přirozený výběr a evoluce
si najdou cestu zpátky
a že musíme od základu přehodnit způsob,
jakým budeme užívat opatření
na ovládání biologických organismů
a přehodnotit způsob,
kterým podněcujeme vývoj, uvádění na trh,
- v případě antibiotik předepisování -
a užívání těchto cenných zdrojů.
Opravdu o nich musíme začít uvažovat
jako o přírodních zdrojích.
Stojíme tedy na křižovatce.
Jednou z cest je přehodnocení a
pečlivé zvážení způsobu,
jak jednáme.
Alternativou je svět,
ve kterém je i stéblo trávy
potenciální smrtící zbraň.
Děkuji.
(potlesk)