Наші емоції впливають на кожен аспект нашого життя,
від здоров'я і навчання, до того, як ми ведемо справи і приймаємо рішення,
великі чи малі.
Наші емоції також впливають на те, як ми налагоджуємо контакти з іншими.
Ми звикли жити в такому світі,
але незважаючи на це, наше життя стає все більше таким --
це вчорашнє повідомлення від моєї доньки --
у світі, що позбавлений емоцій.
Тому моє завдання - змінити це.
Я хочу повернути емоції у наші цифрові комунікації.
На цей шлях я стала 15 років тому.
Я була програмістом в Єгипті,
і мене якраз зарахували на докторську програму в Кембриджському університеті.
Я зробила щось незвичне
як для молодої, щойно одруженої єгипетської жінки-мусульманки:
завдяки підтримці мого чоловіка, який залишився в Єгипті,
я спакувала речі і переїхала до Англії.
В Кембриджі, за тисячі миль від дому,
я усвідомила, що проводжу більше годин за комп'ютером,
ніж спілкуючись з іншими людьми.
Проте, незважаючи на цю близькість, мій комп'ютер не знав, як я почуваюся.
Він не знав, чи я щаслива,
чи в мене поганий день, чи я стресована, розгублена,
і це було розчаруванням.
Навіть гірше: коли я розмовляла зі своїми,
то відчула, що всі емоції зникають в кіберпросторі.
Я сумувала за домом, була одинокою, і інколи навіть плакала,
але все, що я могла висловити, було ось це.
(Сміх)
Технології сьогодення мають багато IQ, але не мають емоційної якості.
Багато пізнавального інтелекту та відсутність емоційного інтелекту.
Це змусило мене задуматися,
а що, якщо технології зможуть відчувати наші емоції?
А що, якщо наші пристрої зможуть відчути, як ми почуваємося і відповідно відреагувати,
так, як емоційно розвинений друг?
Ці питання привели мене і мою команду
до створення технологій, що можуть читати і відповідати на наші емоції,
і нашою стартовою точкою було обличчя людини.
Наше обличчя є одним з найпотужніших каналів,
який ми використовуємо, щоб висловити соціальний та емоційний стан,
все, починаючи з веселощів, здивування,
співчуття і допитливості.
В науці емоцій, кожен порух м'язів обличчя ми називаємо одиницею поведінки.
Наприклад, одиниця поведінки 12,
це не голлівудський блокбастер,
це, власне, розширення кутиків губ, що є основним елементом усмішки.
Спробуйте всі. Давайте посміхнемося.
Інший приклад - одиниця поведінки 4, зморшка на лобі.
Це коли ви зводите брови разом
і утворюються всі ці нерівності і зморшки.
Ми не любимо їх, але це очевидна ознака негативної емоції.
У нас близько 45 таких одиниць поведінки,
і вони, в поєднанні, можуть виразити сотні емоцій.
Навчити комп'ютер зчитувати емоції обличчя є досить важко,
оскільки ці одиниці поведінки можуть бути швидкими, ледь помітними,
і вони поєднуються в різний спосіб.
Наприклад, подивимося на посмішку та самовдоволену посмішку.
Вони виглядають дещо однаково, але означають зовсім різне.
(Сміх)
Посмішка є позитивною,
а самовдоволена посмішка зазвичай негативна.
Іноді самовдоволена посмішка може вас зробити відомим.
Але, насправді, важливо, щоб комп'ютер міг
розрізнити ці два вирази.
Отже, як ми це робимо?
У нас є алгоритми
десятків тисяч прикладів людей, які посміхаються,
з різних етнічних груп, різного віку та статей,
і такі ж приклади ми маємо для самовдоволених посмішок.
Поглиблено вивчаючи
алгоритм шукає всі ці нерівності і зморшки,
і зміни обрисів на нашому обличчі,
і досліджує, що посмішки мають спільні риси,
а самовдоволені посмішки мають інші риси.
Наступного разу, коли він бачить нове обличчя,
він вивчає,
що це обличчя має характеристики посмішки,
і каже: "Ага. Я це розумію. Це - усмішка."
Щоб найкраще продемонструвати, як працює ця технологія,
зробимо це наживо.
Мені потрібен волонтер, бажано з обличчям.
(Сміх)
Хлоя буде нашим добровольцем.
За останні 5 років ми переросли з проекту в Массачусетському інституті
в компанію,
в котрій моя команда дуже старалася, щоби ця технологія запрацювала,
як ми кажемо, в диких умовах.
Ми також зменшили її, щоб ядро машини емоцій
працювало на мобільних пристроях з камерами, таких як iPad.
Давайте спробуємо.
Бачите, алгоритм знайшов обличчя Хлої,
це ця біла рамка,
і слідкує за основними рисами її обличчя,
за бровами, очима, ротом та носом.
Питання: чи розрізнить він її вираз обличчя?
Протестуємо цю машину.
Перш за все, покажи мені "кам'яне обличчя". Так, чудово. (Сміх)
Тепер, коли вона посміхається, це справжня усмішка, чудово.
Бачите, як зелене кільце піднімається, коли вона посміхається.
Це була широка посмішка.
Можеш злегка посміхнутись, щоб побачити, чи комп'ютер зрозуміє?
Він розрізняє малопомітні усмішки також.
Ми тяжко працювали, щоб це вийшло.
Піднята брова, індикатор подиву.
Глибока зморшка між бровами - індикатор збентеження.
Насуплення. Ідеально.
Це все різні одиниці поведінки. Їх є значно більше.
Це лише скорочене демо.
Кожне впізнання емоцій ми називаємо емоційними даними,
і вони можуть, поєднуючись, відображати різні емоції.
В правій частині демо -- виглядає, що ти щаслива.
Отже, це - щастя. Щастя підсвічується.
Зараз спробуй показати огиду.
Пригадай, як це - коли Зайн вийшов з групи One Direction.
(Сміх)
Так, наморщи носа. Чудово.
Результат доволі негативний, ти, мабуть, їхня велика шанувальниця.
Валентність показує, наскільки позитивним чи негативним є досвід,
а вмикання кольорів, наскільки єкспресивною вона є.
Уявімо, якби Хлоя мала доступ до емоційного потоку онлайн,
вона могла б поділитися, з ким хотіла.
Дякую.
(Оплески)
Зараз ми маємо 12 мільярдів таких емоційних даних.
Це найбільша емоційна база у всьому світі.
Ми зібрали її з 2,9 мільйонів відео,
від людей, які погодилися розділити свої емоції з нами,
із 75 різних країн світу.
Вона збільшується щодня.
Це захоплююче,
як ми можемо підрахувати щось таке особисте як емоції,
і можемо це зробити за допомогою шкали.
Що ми враховуємо?
Стать.
Наші дані підтверджують те, що ви підозрюєте.
Жінки більш експресивні, ніж чоловіки.
Вони не лише посміхаються частіше, їхня посмішка триваліша,
і ми можемо справді підрахувати, на що жінки і чоловіки
реагують по-різному.
Розглянемо культурний аспект: у США,
жінки на 40% експресивніші за чоловіків,
але цікавіше, що в Англії жодної різниці між чоловіками і жінками.
(Сміх)
ВІк: люди, котрим 50 і вище
на 25% емоційніші за молодших віком.
ЖІнки у свої 20 посміхаються більше, ніж чоловіки того ж віку,
мабуть, просто необхідність для побачень.
Але найбільше нас здивувало,
що ми виражаємо емоції постійно,
навіть тоді, коли ми наодинці зі своїми пристроями,
і це не лише тоді, коли ми довимося відео про котів на Facebook.
Ми виявляємо емоції, коли пишемо мейли, смс чи робимо покупки онлайн,
навіть, коли маємо справу з податками.
Де можливо застосувати ці дані сьогодні?
Для розуміння того, як ми пов'язуємо себе з медіа,
розуміння поширення веб-контенту і поведінки вибору,
а також, щоб розуміти могутню чи емоційно адаптовану технологію.
Хочу показати вам кілька прикладів, які особливо близькі для мене.
Емоційно адапотовані окуляри можуть допомогти тим,
хто погано бачить, читати обличчя інших,
і також допоможе аутистам зрозуміти емоції,
те, з чим їм дійсно важко розібратися.
Щодо освіти, то уявіть, якби ваші додатки для навчання
відчували, що ви збентежені і сповільнювалися при цьому.
Або відчули, що вам нудно, і пришвидшувалися,
так само, як хороший вчитель зробив би у класі.
Якби ваш годинник відслідковував ваш настрій,
чи ваша машина відчула, що ви втомлені,
чи ваш холодильник був в курсі, що ви переживаєте стрес,
і автоматично закривався, щоб не дозволити вам переїдати. (Сміх)
Мені б таке сподобалося.
Якби тоді, коли я була у Кембриджі,
я мала доступ до емоційного потоку онлайн,
і могла б поділитися всім зі своєю сім'єю вдома у звичний спосіб,
так, наче б ми сиділи всі разом в одній кімнаті?
Гадаю, що за п'ять років,
всі наші пристрої матимуть емоційний чіп,
і ми вже не пам'ятатимемо часи, коли не можна було насупитися до пристрою
і він нам відповів би: "Гмм, тобі це не подобається, чи не так?"
Найбільшою трудністю є те, що ця технологія має багато додатків.
Ми з командою усвідомили, що не зможемо створити її самі,
тому ми зробили так, щоб ця технологія стала доступною для інших розробників
і вони могли працювати, і бути креативними.
Ми також усвідомлюємо, що існують потенційні ризики
і зловживання,
але я, особисто пропрацюваваши багато років над цим,
вірю, що користь для суспільства
від емоційно спроможних технологій
значно переважатиме можливе їх зловживання.
Запрошую вас усіх приєднатися до діалогу.
Чим більшій кількості людей відомо про цю технологію,
тим більше ми знатимемо, як її використовувати.
Так як наше життя стає все більш цифровим,
ми залучені в битву, яку програємо, намагаючись обмежити використання нами пристроїв,
щоби повернути наші емоції.
Тож я намагаюся натомість внести емоції в наші технології
і зробити їх більш чутливими.
Мені б хотілося, щоб ці пристрої, які нас роз'єднують,
поєднали нас знову.
Гуманізуючи технології, ми отримуємо надзвичайну можливість
переосмислити те, як ми з'єднуємося з машинами,
і, відповідно, як ми, люди,
спілкуємося один з одним.
Дякую.
(Оплески)