Upravo sada
negdje se jedna ambiciozna učiteljica,
koja radi na članku od 60 strana,
koji se temelji na nekoj staroj obrazovnoj teoriji
koju je razvio neki mrtvi profesor koji se bavi obrazovanjem,
pita kakve veze ovaj zadatak,
kojim se trenutačno bavi,
ima veze sa onim s čime se ona želi baviti u životu,
a želi biti nastavnica,
želi promijeniti živote i stvoriti čaroliju.
Upravo sada, jedna ambiciozna učiteljica
na postdiplomskom nastavničkom studiju
sluša profesora kako neprestano brblja
o angažiranosti
na najneangažiraniji mogući način.
Upravo sada
kod kuće učiteljica prve godine
prolazi kroz pripreme za satove
pokušavajući shvatiti standarde,
pokušava shvatiti kako ocijeniti učenike na odgovarajući način,
u isto vrijeme govoreći sebi neprestano:
"Nemoj se smijati do studenog",
jer tako su je učili
u njenom programu za obrazovanje nastavnika.
Upravo sada jedan učenik
pokušava smisliti način
da uvjeri mamu ili tatu
da je jako, jako bolestan
i da ne može ići sutra u školu.
S druge strane, upravo sada
nevjerojatni nastavnici
dijele informacije.
Informacije koje se dijele na tako divan način
da učenici sjede na rubovima svojih stolica
i samo čekaju da kapljica znoja
padne sa lica te osobe
kako bi mogli upiti svo to znanje.
Upravo sada postoji i osoba
koja je zaokupila pozornost publike,
osoba koja plete snažnu pripovijest
o svijetu
kojeg ljudi koji slušaju
nikada prije nisu zamislili ni vidjeli,
ali ako dovoljno čvrsto zatvore oči
mogu ga zamisliti
jer je pripovijedanje tako uvjerljivo.
Upravo sada postoji osoba koja može reći publici
da podignu ruke u zrak
i ostat će tako dok on ne kaže:
"Spustite ih."
Upravo sada.
I onda će ljudi reći:
"Pa, Chris, ti opisuješ čovjeka
koji prolazi kroz groznu obuku
ali opisuješ i neke snažne nastavnike.
Ako razmišljaš o svijetu obrazovanja,
naročito urbanog obrazovanja,
oni će se vjerojatno međusobno poništiti
i onda će sve biti dobro."
Stvar je u tome što su ljudi koje sam opisao
kao odlične učitelje,
kao odlične sastavljače pripovijesti,
kao odlične pripovijedače,
daleko od učionica.
Ljudi koji posjeduju vještine da nauče
i zainteresiraju publiku
ne znaju ni što znači certificiranje nastavnika.
Možda nemaju ni diplome
kojima bi pokazali da imaju nešto
što mogu nazvati obrazovanjem.
I to je meni tužno.
Tužno je jer ljudi koje sam opisao,
nisu bili zainteresirani za proces učenja,
a žele biti učinkoviti nastavnici,
ali nemaju nikakve uzore.
Parafrazirat ću Marka Twaina.
Mark Twain je rekao da je pravilna priprema,
ili poučavanje,
tako moćna da može pretvoriti loš moral u dobar,
može pretvoriti grozne postupke u snažne,
može promijeniti ljude i pretvoriti ih
u anđele.
Ljudi koje sam ranije opisao
dobro su se pripremili za poučavanje,
ali ne na fakultetima i sveučilištima,
nego zahvaljujući tome što su bili na istom mjestu onih koji znaju angažirati.
Pogodite koja su to mjesta?
Brijačnice,
rap koncerti, i najvažnije,
crnačka crkva.
Ja pokušavam formulirati ideju koja se zove Pentekostalna pedagogija.
Tko je od vas bio u crnačkoj crkvi?
Nekoliko ljudi je diglo ruke.
Kada odete u crnačku crkvu,
njihov propovijednik počne sa misom
i shvaća da mora uključiti publiku.
Onda započne sa nekakvom igrom riječi,
najčešće u početku,
i onda se zaustavi,
i kaže: "O Bože, ne slušaju me baš."
Zato kaže, " Mogu li čuti amen?"
Publika: Amen.
Chris Emdin: Mogu li čuti amen? Publika: Amen.
CE: I odjenom su se svi probudili.
On privlaći pažnju udaranjem po govornici.
Stiša glas jako, jako tiho
kada želi da ga ljudi pozornije slušaju.
I to su vještine koje trebamo
za najangažiranije učitelje.
Pa zašto onda obrazovanje nastavnika
samo nudi teorije
i govori i standardima i govori o
svim stvarima koje nemaju veze
sa osnovnim vještinama, sa čarolijom koju trebate
da uključite publiku, ili učenika?
Pa je moj argument da preoblikujemo obrazovanje nastavnika.
Možemo se koncentrirati na sadržaj, i to je u redu,
i možemo se koncentrirati na teorije, i to je u redu,
ali sadržaj i teorije bez čarolije
poučavanja i učenja ne znači ništa.
Ljudi često kažu, "Pa, čarolija je samo čarolija."
Postoje nastavnici koji,
unatoč svim izazovima posjeduju te vještine,
koji dođu u te škole i uspiju angažirati publiku,
i kada ravnatelj prođe pokraj njih kaže,
"Vau, odličan je. Volio bih da su svi moji nastavnici tako dobri."
I kada pokušaju objasniti što se tu događa
samo kažu, "On ima ono nešto čarobno."
Ali ja sam tu da vam kažem
da se tu čaroliju može naučiti.
Čarolija se može naučiti.
Sad, kako je poučavati?
Poučava se tako da pustite ljude
da odu u one prostore
gdje se čarolija događa.
Ako želite biti ambiciozni učitelj urbanog obrazovanja
morate napustiti granice sveučilišta
i ići u kvart.
Morate ići u kvart i visiti po brijačnicama
morate ići u crnačku crkvu,
i morate vidjeti te ljude
koji imaju snagu angažirati
i onda samo bilježiti što oni rade.
Na satovima metodike nastave na mom sveučilištu
započeo sam projekt u kojem svaki student
koji dođe na nastavu, sjedi i gleda rap koncerte.
Gledaju način na koji se reperi kreću
i kako pričaju sa rukama.
Proučavaju kako se ponosno kreće po pozornici.
Slušaju njegove metafore i analogije
i tako počinju učiti sitnice koje,
ako ih se dovoljno vježba,
postaju ključne za čaroliju.
Uče da ako samo pogledate učenika
i podignete obrvu za pola centimetra,
ne trebate reći ništa
jer učenici znaju da to znači da želite više od njih.
I kad bi mogli promijeniti metodiku nastave
da se fokusira na poučavanje učitelja
kako da stvore čaroliju,
onda puf! mogli bi oživjeti mrtve satove,
mogli bi ponovno oživjeti maštu,
i mogli bi promijeniti obrazovanje.
Hvala vam!
(Pljesak)