Alvás után nem érzed magad kipihentnek,
ingerült vagy és ingadozik a hangulatod,
elfelejtesz apróságokat,
túlterheltnek és elszigeteltnek érzed magad?
Ne aggódj, ez mindannyiunkkal megesik.
Valószínűleg csak kimerült vagy.
A stressz nem mindig rossz dolog.
Növelheti az energiánkat és a koncentrációnkat,
például mint amikor versenyzünk valakivel,
vagy amikor hallgatóság előtt kell beszélnünk.
Ám mikor folyamatosan jelen van,
és az életünk mindennapos részévé válik,
az valóban elkezdi megváltoztatni az agyunkat.
A krónikus stressz,
amit okozhat akár a túlórázás vagy éppen az otthoni viták,
hatással lehet az agy méretére,
a szerkezetére,
arra ahogyan működik,
egészen a genetika szintjéig.
A stressz egy interakció-sorozattal kezdődik
a hipotalamus hipofízis mellékvese tengelyen (HPA tengely)
aminek során az agy és a mellékvesék
mirigyei olyan hormonokat termelnek,
amik szabályozzák a stressz testi tüneteit.
Ha a szervezetünk stresszt érzékel,
azonnal aktiválódik a HPA tengely,
és felszabadítja a kortizol nevű hormont, a testet azonnali cselekvésre késztetve.
Ám a kortizol tartós és magas szintje
pusztítást végez az agyban.
A krónikus stressz például növeli az idegi összeköttetések számát
és azok aktivitási szintjét az amygdalában,
ami az agyunk félelem központja.
És ahogyan a kortizol szintje emelkedik,
az elektromos jelek a hippokampuszban, az agyunk azon részében
ami a tanulással, a memóriával és a stressz kezelésével áll kapcsolatban,
gyengülni kezdenek.
A hippokampusz gátolja a HPA tengely aktivitását
és ahogy az csökken,
úgy csökken a stressz-szabályozó képességünk.
És ez nem minden.
Egészen konkrétan a kortizol az agyméret csökkenését eredményezheti.
Nagymértékű jelenléte az idegsejtek közti kapcsolatok elvesztéséhez vezet,
és a prefrontális kéreg méretének csökkenéséhez.
Ez az agy azon területe, ami felel a koncentrációért,
a döntéshozásért,
az ítélőképességért,
és a társas kapcsolatokért.
Ez ahhoz is vezet, hogy kevesebb agysejt jön újonnan létre a hippokampuszban.
Ez azt jelenti, hogy a krónikus stressz hatására nehezebbé válhat a
tanulás és az emlékezés,
és ezáltal teret adhat komolyabb mentális problémák kialakulásának,
mint a depresszió, vagy későbbiekben az Alzheimer kór.
A stressz a DNS állományunkra is hatással lehet.
Egy kutatás azt bizonyította, hogy az,
hogy egy anyapatkány mennyit foglalkozik az újszülöttjével,
befolyásolja, hogy a kicsinye később hogyan reagál a stresszre.
A törődő anyukák kicsinyei kevésbé mutatkoztak érzékenynek a stresszre,
mert az agyukban több kortizolreceptor keletkezett,
melyek a kortizolhoz tapadva tompítják a stressszreakciót.
A hanyag anyák kicsinyeinél éppen az ellenkezője történt,
későbbi életük során érzékenyebbé váltak a stresszhatásokra.
Ezeket nevezzük epigenetikus változásoknak,
amik befolyásolják, hogy melyik gének hatása érvényesül,
anélkül, hogy megváltoztatnák genetikai állományunkat.
Ezeket a változásokat meg lehet fordítani, ha az anyákat kicseréljük.
De született egy meglepő eredmény is.
Az epigenetikai változásokat, amiket az anyapatkány okozott,
sok generáción keresztül adták tovább az utódai.
Másként fogalmazva, a viselkedésének eredményei örökölhetőek voltak.
Azért ez nem feltétlenül rossz hír.
Sokféleképpen vissza tudjuk fordítani, ahogy a kortizol hat a stresszes agyunkra.
Leghatékonyabb fegyvereink a sportolás és a meditáció.
Ide tartozik a mély belégzés,
a tudatos jelenlét, és a minket körül vevő világ figyelése.
A sport és a meditálás is csökkenti a stresszt,
növeli a hippokampusz méretét,
ezáltal javítja a memóriánkat.
Szóval ne hagyd, hogy legyőzzön a mindennapi stressz!
Tanuld meg kezelni a stresszt, mielőtt átveszi feletted az irányítást!