U Keniji, 1984. poznata je
kao godina ćupa,
ili goro goro godina.
Goro goro je ćup koji se koristi za mjerenje
dva kilograma kukuruznog brašna na tržnici,
i kukuruzno brašno se koristi za pravljenje ugalija,
kolača od palente koji se jede s povrćem.
I kukuruz i povrće su uzgojeni
na većini kenijskih farmi,
što znači da se većina obitelji može hraniti
s vlastitih farmi.
Jedan goro goro dovoljan je za tri obroka
prosječne obitelji,
i 1984., cijela žetva
stala je u jedan goro goro.
To je bila i još uvijek jest jedna od najgorih suša
kojih se sjećamo.
Danas, osiguravam farmere protiv suša
poput one u godini ćupa,
ili da budem točnija, osiguravam kišu.
Dolazim iz obitelji misionara
koji su gradili bolnice u Indoneziji,
i moj otac izgradio je psihijatrijsku bolnicu
u Tanzaniji.
Ovo sam ja, s pet godina, ispred te bolnice.
Mislim da nisu vjerovali da ću odrasti
da prodajem osiguranje. (Smijeh)
Dozvolite da vam kažem kako se to dogodilo.
2008. radila sam
za ministarstvo poljoprivrede u Rwandi,
i moja je šefica upravo bila promaknuta
na mjesto ministrice.
Lansirala je ambiciozan plan
da započne zelenu revoluciju u svojoj zemlji,
i prije nego smo se snašli, uvozili smo
tone gnojiva i sjemena
i govorili farmerima kako da koriste to gnojivo
i sade.
Nekoliko tjedana kasnije,
posjetio nas je Međunarodni monetarni fond
i pitao moju ministricu,
"Ministrice, divno je što želite pomoći farmerima
da pribave sigurnost u hrani, ali što ako ne pada kiša?"
Moja ministrica ponosno je odgovorila
i pomalo prkosno,
"Molit ću se za kišu."
To je završilo raspravu.
Na povratku u ministarstvo u autu,
okrenula se prema meni i rekla,
"Rose, tebe su uvijek zanimale financije.
Nađi nam osiguranje."
Od tada je prošlo šest godina,
i prošle godine imala sam sreće
postati dio tima koji je osigurao
preko 185,000 farmera u Keniji i Rwandi
protiv suše.
Posjedovali su u prosjeku pola hektara
i platili premiju od dva eura u prosjeku.
To je mikroosiguranje.
Sad, tradicionalno osiguranje ne radi
s premijama od dva do tri eura,
jer se tradicionalno osiguranje oslanja na posjete farmama.
Farmer u Njemačkoj bio bi posjećen
na početku sezone, na pola,
i na kraju, i ponovno ako bi bilo gubitka,
kako bi se procijenila šteta.
Za malog farmera usred Afrike,
matematika obavljanja tih posjeta
jednostavno nije vrijedila.
Umjesto toga, oslanjamo se na tehnologiju i podatke.
Ovaj satelit mjeri
je li bilo oblaka ili ne,
jer razmislite:
ako ima oblaka, možda će biti kiše,
ali ako nema oblaka,
onda je nemoguće da pada kiša.
Ove slike pokazuju početak kiša
ove sezone u Keniji.
Vidite da se oko 6. ožujka
oblaci miču i nestaju,
i zatim, oko 11. ožujka,
oblaci stvarno dolaze.
To, i ovi oblaci,
bili su početak kiša ove godine.
Ovaj satelit pokriva cijelu Afriku
i datira unatrag do 1984.,
i to je važno, jer ako znate
koliko puta je neko mjesto imalo sušu
u posljednjih 30 godina,
možete dobro procijeniti
koje su šanse za sušu u budućnosti,
i onda možete staviti cijenu
na rizik suše.
Sami podaci nisu dovoljni.
Stvaramo agronomske algoritme
koji nam govore koliko kiše usjev treba i kada.
Na primjer, za sjetvu kukuruza,
trebate dva dana kiše
kako bi farmeri sadili,
i onda treba padati kiša jednom u dva tjedna
kako bi usjev proklijao.
Nakon toga trebate kišu svaka tri tjedna
da bi se formirali listovi,
gdje za cvjetanje trebati kišu češće,
otprilike jednom u 10 dana kako bi se formirao klip.
Na kraju sezone,
zapravo ne želite da kiši,
jer kiša tada može oštetiti usjev.
Osmisliti takvo pokrivanje je teško,
ali ispalo je da je pravi izazov
prodati osiguranje.
Postavili smo si skromne ciljeve
od 500 farmera osiguranih nakon prve sezone.
Nakon nekoliko mjeseci intenzivnog marketinga,
pridružilo nam se ukupno
185 farmera.
Bila sam razočarana i zbunjena.
Svi su mi govorili da farmeri
žele osiguranje,
ali naše najvažnije mušterije nisu kupovale.
Čekali su da vide što će se dogoditi,
nisu vjerovali osiguravajućim kućama,
ili su mislili, "Uspijevao sam tolike godine.
Što će mi sada osiguranje?"
Puno vas zna za mikrokredite,
metodu davanja malih pozajmica siromašnima
koje je pokrenuo Muhammad Yunus,
koji je osvojio Nobelovu nagradu za mir
za rad sa Grameen Bankom.
Ispada da prodaja mikrokredita
nije ista kao prodaja osiguranja.
Za kredit, farmer mora pridobiti povjerenje banke,
i ako uspije, banka će mu dati novac.
To je privlačna propozicija.
Za osiguranje, farmer mora vjerovati
osiguravajućoj kući, i treba
dati novac osiguravajućoj kući.
To je vrlo drugačija propozicija vrijednosti.
Tako da je porast osiguranja bio spor,
za sada s 4.4. posto Afrikanaca
koji su uzeli osiguranje u 2012.,
i pola tog broja je u jednoj zemlji,
Južnoj Africi.
Pokušavali smo kroz nekoliko godina
prodavati osiguranje izravno farmerima
s visokim troškovima marketinga
i ograničenim uspjehom.
Onda smo shvatili da postoji puno organizacija
koje rade s farmerima:
seed tvrtke, mikrofinancijske institucije,
mobilni operateri,
vladine agencije.
Oni su svi davali pozajmice farmerima
i često, taman prije dovršetka pozajmice,
farmer bi rekao,
"Ali što ako ne kiši?
Kako očekujete da ću vam vratiti zajam?"
Mnoge od ovih organizacija
preuzimale su rizik na sebe,
nadajući se da se te godine,
neće dogoditi najgore.
Većina organizacija, ipak,
ograničavala je svoj rast u poljoprivredi.
Nisu mogli podnijeti takav rizik.
Ove organizacije postale su naše mušterije,
i kada kombiniramo kredite i osiguranje,
zanimljive stvari mogu se dogoditi.
Dozvolite da vam ispričam još jednu priču.
Početkom veljače 2012. u zapadnoj Keniji,
kiše su počele, i počele su rano,
i kada kiše počnu rano, farmere potiču,
jer to većinom znači da će sezona biti dobra.
Tako da su uzeli pozajmice i sadili.
Sljedeća tri tjedna,
nije bilo jedne kapi kiše,
i usjevi koji su proklijali tako dobro
smežurali su se i umrli.
Osigurali smo pozajmice mikrofinancijske institucije
koja daje te pozajmice za
otprilike 6,000 farmera u tom području,
i nazvali smo ih i rekli,
"Gledajte, znamo za sušu.
Pokrit ćemo vas.
Dat ćemo vam 200,000 eura na kraju sezone."
Rekli su, "Wow, to je odlično,
no to će biti kasno.
Možete li nam sada dati novac?
Tako da ovi farmeri mogu ponovno saditi
i imati žetvu ove sezone."
Tako da smo uvjerili naše osiguravajuće partnere,
i kasnije tog travnja, ovi farmeri su ponovno sadili.
Odnijeli smo ideju ponovnog sađenja tvrtci koja se bavi prodajom sjemena
i uvjerili ih da cijenu osiguranja
uključe u svaku vreću sjemena,
i u svakoj vreći bila je upakirana kartica
koja je imala broj,
i kada bi je farmeri otvorili,
poslali bi poruku s tim brojem,
i taj broj nam je pomogao
locirati farmera
i pridružiti im piksel satelita.
Potom bi satelit mjerio kišu
sljedeća tri tjedna,
i ako ne bi kišilo,
zamijenili bi im sjeme.
Jedan od prvih —
(Pljesak) — Pričekajte, nije gotovo!
Jedan od prvih primatelja ove garancije ponovne sadnje
bio je Bosco Mwinyi.
Posjetili smo njegovu farmu kasnije u kolovozu,
i željela bih da vam mogu pokazati osmjeh na njegovom licu
kada nam je pokazao svoju žetvu,
jer je to zagrijalo moje srce
i pomoglo mi shvatiti zašto prodaja osiguranja
može biti dobra stvar.
Ali znate, on je inzistirao
da uslikamo cijelu žetvu,
tako da smo se morali dosta udaljiti.
Osiguranje mu je omogućilo žetvu te sezone,
i vjerujem da danas,
imamo sve alate da afričkim farmerima omogućimo
da preuzmu vlastitu sudbinu.
Nema više godina ćupa.
Umjesto toga, veselim se, na neki način,
godini osiguranja,
ili godini odlične žetve.
Hvala vam.
(Pljesak)