În anii 1980
în Germania de Est comunistă,
dacă aveai o maşină de scris,
trebuia să o declari autorităţilor.
Trebuia să-ţi înregistrezi
o mostră de text scris
cu acea maşină de dactilografiat.
Şi asta se făcea
ca să permită autorităţilor să urmărească de unde provenea un anumit text.
Dacă găseau o foaie scrisă la maşină
care conţinea idei nepotrivite,
ar fi putut să dea de urma
celui care a creat acea idee.
Iar noi în Vest
nu puteam înţelege cum putea cineva să facă aşa ceva,
cât de mult restricţiona asta libertatea cuvântului.
Noi nu am face asta niciodată
în ţările noastre.
Dar astăzi, în 2011,
dacă mergi să-ţi cumperi o imprimantă laser
de la un producător important
şi tipăreşti o pagină,
acea pagină va ieşi
cu nişte puncte mici galbene
tipărite pe fiecare pagină
într-un tipar care este unic atât pentru acea pagină
cât şi pentru tine şi imprimanta ta.
Asta ni se întâmplă
astăzi nouă.
Şi nimeni nu pare să se agite din cauza asta.
Iată un exemplu
despre modurile
în care propriile noastre guverne
folosesc tehnologia
împotriva noastră, a cetăţenilor.
Iar aceasta este una dintre cele trei cauze principale
ale problemelor de pe internet din zilele noastre.
Dacă privim ce se întâmplă cu adevărat pe internet în lume,
putem grupa atacurile după atacatori.
Avem trei grupuri principale.
Avem delincvenţi online.
Cum este acest domn Dimitry Golubov
din oraşul Kiev, Ukraina.
Iar motivele delincvenţilor online
sunt foarte uşor de înţeles.
Aceşti oameni fac bani.
Ei îşi folosesc atacurile prin internet
ca să facă o grămadă de bani,
din ce în ce mai mulţi bani.
Avem la momentul de faţă câteva cazuri
de milionari online, multimilionari,
care au făcut bani de pe urma atacurilor lor.
Acesta este Vladimir Tsatsin din Tartu, Estonia.
Acesta este Alfred Gonzalez.
Acesta este Stephen Watt.
Acesta - Bjorn Sundin.
Acesta - Mathew Anderson, Tariq Al-Daour
şi aşa mai departe.
Aceşti indivizi
şi-au făcut averile pe internet,
dar au făcut-o prin mijloace ilegale
prin folosirea troienilor de operaţiuni bancare
ca să fure bani din conturile noastre
în timp ce noi ne făceam plăţile pe internet,
sau cu keyloggere
ca să afle informaţiile de pe cardurile noastre de credit
când ne facem cumpărăturile online de pe un computer virusat.
Serviciile Secrete ale S.U.A.,
acum două luni,
au îngheţat contul elveţian
al d-lui Sam Jain, cel de aici,
iar acel cont bancar avea 14,9 milioane de dolari americani
când a fost blocat.
Dl. Jain în persoană se află în libertate;
nimeni nu ştie unde se află.
Iar eu susţin că a venit deja ziua în care
este mult mai probabil ca oricare dintre noi
să devină victima unei fraude online
decât în lumea reală.
Şi este foarte clar
că situaţia se poate doar înrăutăţi.
În viitor, marea majoritate a fraudelor
se va petrece pe internet.
Cel de-al doilea mare grup de atacatori
pe care îi urmărim astăzi
nu sunt motivaţi de bani.
Ei au alte motivaţii -
sunt motivaţi de proteste,
motivaţi de o opinie,
motivaţi de glume.
Grupuri precum Anonymous
au apărut în ultimele 12 luni
şi au devenit pioni importanţi
în domeniul atacurilor online.
Deci aceştia sunt cei trei principali atacatori:
cei care o fac pentru bani,
hacktiviştii ca Anonymous
care o fac pentru a protesta,
iar apoi, cel din urmă grup sunt statele naţionale,
guvernele, care fac atacurile.
Şi când privim cazurile cum ar fi
ceea ce s-a întâmplat la DigiNotar.
Acesta este un prim exemplu despre ceea ce se întâmplă
atunci când guvernele atacă
împotriva propriilor lor cetăţeni.
DigiNotar este o Autoritate de Certificare
din Olanda -
de fapt, era.
A falimentat
toamna trecută
întrucât au fost hăcuiţi.
Cineva a intrat in sistem
şi l-a hăcuit în detaliu.
Şi am întrebat săptămâna trecută
într-o şedinţă cu reprezentanţi ai guvernului Olandez,
am întrebat pe unul dintre liderii echipei
dacă considera plauzibil
faptul că oameni mureau
din cauza hăcuirii lui DigiNotar.
Răspunsul lui a fost "Da".
Deci cum mor oameni
ca urmare a unui astfel de act?
Ei bine, DigiNotar este C.A. (Autoritate de Certificare)
Ei vând certificate.
Ce faci cu acele certificate?
Ei bine, ai nevoie de un certificat
dacă ai un website care are http-uri (Hypertext Transfer Protocol)
servicii de încriptare SSL,
servicii precum Gmail.
Acuma noi toţi, sau o mare parte dintre noi,
folosim Gmail sau pe unul dintre competitorii săi,
dar aceste servicii sunt populare cu preponderenţă
în state cu regimuri totalitare
precum Iranul,
unde dizidenţii
folosesc servicii străine precum Gmail-ul
pentru că ei ştiu că acestea sunt mai de încredere decât serviciile locale
şi că sunt încriptate prin conexiuni SSL,
aşa încât guvernele locale nu pot să-şi bage nasul
în discuţiile lor.
Doar că, ei pot, dacă hăcuiesc o Autoritate de Certificare străină
şi eliberează certificate false.
Şi exact asta s-a întâmplat
în cazul DigiNotar.
Ce putem spune despre Primăvara Arabă
şi despre lucrurile care s-au întâmplat în Egipt, de exemplu?
Ei bine, în Egipt,
insurgenţii au jefuit sediile
poliţiei secrete a Egiptului
în aprilie 2011,
şi când au jefuit clădirea au găsit o grămadă de hârtii.
Printre ele,
era acest teanc numit "FINFISHER".
Iar în acel teanc erau avize de plată
de la o companie cu sediul în Germania
care vânduse guvernului egiptean
un set de aparate
pentru interceptare -
şi la scară foarte mare -
toate comunicaţiile cetăţenilor din ţară.
Vânduseră acest aparat
pentru suma de 280.000 Euro, către guvernul Egiptean.
Sediul companiei se află chiar aici.
Aşadar guverne din Vest
pun la dispoziţia guvernelor totalitare aparate
ca să facă asta propriilor lor cetăţeni.
De asemenea, guvernele vestice îşi fac lor însele acest lucru.
Spre exemplu, în Germania,
doar acum câteva săptămâni
aşa numitul State Trojan a fost găsit,
şi acesta era un troian
folosit de oficiali ai guvernului german
ca să-şi cerceteze proprii cetăţeni.
Dacă eşti suspect într-un caz de fraudă,
este destul de evident că telefonul îţi va fi interceptat.
Dar astăzi, lucrurile merg mai departe.
Vă vor intercepta conexiunea la Internet.
Vor folosi până şi instrumente precum State Trojan
ca să-ţi infecteze calculatorul cu un troian,
care le permite lor să
îţi vadă toate comunicaţiile,
să asculte discuţiile tale online,
să îţi adune parole.
Acuma dacă ne gândim mai bine
despre lucrurile acestea,
răspunsul evident al oamenilor ar trebui să fie
că: "Okay, sună rău,
dar asta nu mă afectează pe mine în mod direct, deoarece eu respect legea.
De ce mi-aş face griji?
Nu am nimic de ascuns."
Iar acesta este un argument,
care nu are logică.
Intimitatea este subînţeleasă.
Intimitatea nu intră în discuţie.
Asta nu este o problemă
între intimitate
împotriva singuranţei.
Este o problemă de libertate
împotriva controlului.
Şi în timp ce putem avea încredere în guvernele noastre
chiar acuma, chiar aici în 2011,
orice drept la care renunţăm, îl vom pierde definitiv.
Şi avem noi încredere orbească,
în orice guvern viitor,
într-un guvern pe care l-am putea avea
peste 50 de ani, de exemplu?
Şi acestea sunt întrebările
care să ne frământe în următorii 50 de ani.