Zarazne bolesti, zar ne?
Zarazne bolesti su još uvjek glavni uzrok
ljudskih patnji i smrti u svijetu.
Godišnje milijuni ljudi umru od bolesti poput tuberkuloze, malarije, HIV – a,
širom svijeta, čak i u SAD – u.
Svake godine tisuće Amerikanaca umru od sezonske gripe.
Naravno, mi ljudi smo inovativni, zar ne?
Pronašli smo načine da se zaštitimo od tih bolesti.
Imamo lijekove i cijepiva.
Svjesni smo -- učimo iz iskustava
i pronalazimo kreativna riješenja.
Prije smo mislili da smo sami u tome, sada znamo da nismo.
Nismo mi jedini liječnici.
Sada znamo da mnoge životinje mogu čini isto.
Najpoznatiji primjer su čimpanze.
Ne toliko različite od nas,
koriste biljke u liječenju crijevnih parazita.
Posljednjih desetljeća smo spoznali da se i druge životinje mogu liječiti:
slonovi, koze, dikobrazi, ovce su neki primjeri.
Još zanimljivija su nedavna otkrića koja govore
da insekti i druge male životinje, sa još manjim mozgovima koriste lijekove.
Problem sa zaraznim bolestima, kao što znamo,
je stalno evoluiranje patogena,
i mnogi lijekovi koje smo razvili
gube učinkovitost.
Stoga, postoji velika potreba pronaći nove načine otkrivanja lijekova
koje možemo koristiti protiv naših bolesti.
Mislim da bi smo trebali pogledati ove životinje,
i učiti od njih kako liječiti vlastite bolesti.
Kao biolog pručavao sam leptire monarhe posljednjih 10 godina.
Monarsi su posebice poznati po svojim spektakularnim migracijama
iz SAD – a i Kanade u Meksiko svake godine,
kada se milijuni njih okupe,
ali to nije razlog zašto sam ih počeo proučavati.
Monarhe proučavam jer se razboljevaju.
Razbole se poput vas ili poput mene.
Pomislio sam da ono što čine nam može reći puno o lijekovima
koje možemo razviti za potrebe ljudi.
Paraziti kojima se monarsi zaražavaju
se zovu Ophryocystis elektroscirrha, težak naziv.
One proizvode spore,
milijune spora na vanjskoj strani leptira
koje se vide kao sitne točkice između ljuskica leptira.
Vrlo su štetne za leptira.
Skraćuju im životni vijek,
smanjuju mogućnost leta,
mogu ih ubiti prije nego postanu odrasle jedinke.
Vrlo štetan prazit.
Kao dio posla, provodim dosta vremena u stakleniku uzgajajući biljke,
razlog tomu je što su monarsi vrlo izbirljivi po pitanju hrane.
Kao larve se hrane samo mlječikom.
Srećom postoji nekoliko vrsta mlječika koje možemo koristiti,
a sve te vrste imaju kardenolide u sebi.
To su vrlo toksični spojevi.
Toksični su mnogim životinjama, ali ne i monarsima.
Zapravo, monarsi upijaju spojeve
ugrađuju ih u tijelo, čineći sebe toksičnima
za grabežljivce poput ptica.
Ono što sljedeće čine je oglašavanje toksičnosti
putem lijepih boja upozorenja
narančaste, crne i bijele.
U stakleniku sam kao dio posla uzgajao
različite biljke, različite mlječike.
Neke su otrovne, poput tropske mlječike,
jer sadrži velike količine kardenolida.
Druge pak nisu toksične.
Potom sam hranio monarhe njima.
Neki od monarha su bili zdravi, bez bolesti.
Neki su bili bolesni,
ono što sam pronašao jest da su neke od tih mlječika ljekovite,
točnije umanjuju simptome bolesti u leptira,
što rezultira duljim životom zaraženih leptira
ako se hrane tim ljekovitim biljkama.
Kada sam došao do otkrića dobio sam ideju,
mnogi su rekli da je ideja luda,
pomislio sam što ako monarsi koriste tu ljekovitost?
Što ako mogu koristiti te biljke kao vlastiti oblik lijeka?
Što ako se ponašaju kao vlastiti liječnici?
Stoga smo tim i ja počeli s eksperimentima.
U prvom tipu eksperimenta,
gusjenicama smo dali izbor:
ljekovite i neljekovite mlječike.
Potom smo mjerili koliko su jeli pojedine vrste tokom života.
Rezultat, kako često biva u znanosti, je dosadan:
polovica hrane je ljekovita, polovica nije.
Gusjenice nisu činile ništa po pitanju vlastitog zdravlja.
Stoga smo se prebacili na odrasle leptire,
i počeli postavljati pitanja
može li majka davati lijek svojim potomcima?
Može li majka poleći jaja na ljekovite mlječike
I hoće li to potomke učiniti manje bolesnima?
Te eksperimente smo provodili nekoliko godina,
i uvijek dobili iste rezultate.
Monarhe smo stavili u veliki kavez,
sa ljekovitom biljkom na jednoj i neljekovitom biljkom na drugoj strani,
potom smo mjerili broj položenih jaja na svakoj skupini biljaka.
Ono što smo otkrili u toj situaciji je uvijek isto.
A to je da monarsi iznimno preferiraju ljekovite mlječike.
drugim riječima, ono što ženke čine
jest da polažu 68 posto jaja na ljekovite mlječike.
Zanimljivo je da zapravo prenose i parazite
kada polažu jaja.
To ne mogu spriječiti.
Također ne mogu same sebe liječiti.
Ono što nam ti eksperimenti govore
jest da te ženke monarha mogu polagati jaja na ljekovite mlječike
što će učiniti potomke manje bolesnima.
Mislim da je ovo vrlo važno otkriće,
ne samo zato što nam kaže nešto fantastično o prirodi,
već zato što nam govori nešto više kako tražiti lijekove.
Ove životinje su vrlo male
i o njima mislimo da su vrlo jednostavne.
Iako imaju male mozgove,
mogu se liječiti na vrlo složen način.
Čak i danas, većina naših lijekova
se dobiva iz prirodnih spojeva, uključujući i one biljne,
i u urođenim kulturama,
tradicionalni liječnici često promatraju životinje tražeći nove lijekove.
Tako su nam slonovi rekli kako smiriti mučninu,
dikobrazi su nam rekli kako liječiti krvavu dijareju.
Što smatram bitnim jest pomaknuti se dalje od
tih sisavaca sa velikim mozgom, i dati više zasluga
ovim jednostavnijim životinjama, ovim kukcima o kojima razmišljamo
kao vrlo jednostavnim, sa iznimno malim mozgovima.
Otkriće da ove životinje također mogu koristiti lijekove
otvara potpuno nove vidike,
i smatram da će jednom se ljudske bolesti liječiti
lijekovima koji su prvi puta otkrili leptiri,
i smatram da je to nevjerovatna prilika vrijedna istraživanja.
Hvala vam puno.
(Pljesak)