בסיפור התנכי של מגדל בבל,
כל האנושות דיברה פעם בשפה אחת
עד שהם פתאום התפצלו להרבה קבוצות
ללא יכולת להבין אחד את השני.
אנחנו לא באמת יודעים אם שפה מקורית כזו התקיימה אי פעם,
אבל אנחנו יודעים שאלפי השפות שקיימות כיום
מגיעות ממספר קטן בהרבה.
אז איך הגענו לכל כך הרבה?
בימים הראשונים של ההגירה האנושית,
העולם היה הרבה פחות מאוכלס.
קבוצות של אנשים שחלקו שפה ותרבות אחת
התפצלו הרבה פעמים לשבטים קטנים יותר,
והלכו לדרכים נפרדות בחיפוש אחרי ציד חדש ואדמות פוריות.
כשהם נדדו והתיישבו במקומות חדשים,
הם הפכו למבודדים אחד מהשני
והתפתחו בדרכים שונות.
מאות שנים של חיים בתנאים שונים,
אכילת מאכלים שונים
ופגישת שכנים שונים
הפכו את הניבים הדומים עם הגיות ואוצר מילים מגוונים
לשפות שונות רדיקלית,
והמשיכו להתחלק כשאוכלוסיות גדלו והתפשטו רחוק יותר.
כמו גנולוגים, חוקרי שפה מודרניים מנסים למפות את התהליך הזה
על ידי מעקב אחרי שפות רבות רחוק ככל האפשר בעבר
לאבות המשותפים שלהן, או פרוטו-שפות.
קבוצה של שפות שקשורה בדרך זו נקראת משפחת שפות.
שיכולה להכיל הרבה ענפים ותת משפחות.
אז איך אנחנו קובעים אם שפות קשורות אחת לשניה?
מילים שנשמעות דומות לא אומרות לנו הרבה.
הן יכולות להיות קשרים מדומים או ביטויים שהושאלו ישירות
במקום להיות מאותו מקור.
דקדוק ותחביר הם מדריכים טובים יותר,
כמו גם אוצר מילים בסיסי,
כמו כינויי גוף, מספרים או שמות כינויי קרבה,
שיש פחות סיכוי שהושאלו.
על ידי השוואה שיטתית של התכונות האלו
וחיפוש אחר תבניות חוזרות של שינויים בצליל
והתאמה בין השפות,
חוקרי שפה קובעים יחסים,
עוקבים אחרי שלבים בהתפתחות
ואפילו בונים מחדש שפות מוקדמות יותר ללא תעוד כתוב.
חוקרי שפה יכולים אפילו לחשוף רמזים הסטוריים חשובים אחרים,
כמו לקבוע את המקורות הגאוגרפיים ואורח החיים של אנשים בעבר
בהתבסס על איזה מילים הן מקוריות,
ואילו הושאלו.
יש שתי בעיות שעומדות בפני חוקרי שפה
כשהם מרכיבים את עצי משפחות השפה האלה.
אחת היא שאין דרך ברורה להחליט
איפה הענפים בתחתית צריכים להסתיים,
שזה אומר, איזה ניבים צריכים להחשב שפות נפרדות או להפך.
סינית מסווגת כשפה אחת,
אבל הניבים שלה השתנו עד לנקודה שהם בלתי מובנים אחד לשני,
בעוד שדוברי ספרדית ופורטוגזית
יכולים להבין אחד את השני.
שפות שמדוברות למעשה על ידי אנשים חיים
לא קיימות בקטגוריות שמחולקות בצורה נאה,
אלא נוטות לעבור בהדרגה,
חוצות גבולות והגדרות.
הרבה פעמים ההבדלים בין שפות וניבים
הם עניין של שיקולים פוליטיים ולאומיים משתנים,
במקום תכונה לשונית.
לכן התשובה ל, "כמה שפות יש?"
יכולה לנוע בין 3,000 ל 8,000,
תלוי במי שסופר.
הבעיה האחרת היא שככל שחוזרים אחורה יותר
לכיוון ראש העץ,
יש פחות ראיות על השפות שם.
החלוקה העכשווית של משפחות שפות עיקריות
מייצגת את המגבלה בה יחסים יכולים להבנות
עם ודאות סבירה,
מה שאומר שהשפות של משפחות שונות
נחשבות לא קשורות בכל רמה.
אבל זה יוכל להשתנות.
כשהצעות רבות ליחסים ברמות גבוהות יותר --
או סופר משפחות -- משוערות,
כמה התקבלו בצורה רחבה
ואחרות נשקלות,
בעיקר לשפות ילידיות עם אוכלוסיות דיבור קטנות
שלא נחקרו באופן נרחב.
אולי לעולם לא נהיה מסוגלים לקבוע איך השפות נוצרו,
או אם כל השפות האנושיות באמת הגיעו מאב משותף
ופוזרו בגלות בבל.
אבל בפעם הבאה שאתם שומעים שפה זרה, שימו לב.
היא אולי לא כל כך זרה כמו שאתם חושבים.