V biblickém příběhu o Babylónské věži
mluvilo celé lidstvo jedním jazykem,
než se náhle rozdělilo do mnoha skupin,
které si navzájem nerozuměly.
Ve skutečnosti nevíme, zda tento původní jazyk existoval,
ale víme, že sledováním dnes existujících tisíců jazyků
do minulosti dostaneme mnohem menší počet.
Jak je tedy možné, že je jich dnes tak mnoho?
Na počátku migrace lidstva
byl svět mnohem méně obydlen.
Skupiny lidí sdílejících stejný jazyk a kulturu
se často rozdělily na menší kmeny,
aby mohly hledat čerstvou zvěřinu a úrodnou půdu.
Jak cestovaly a osidlovaly nová území,
byly od sebe navzájem izolovány
a vyvíjely se jiným způsobem.
Staletí života v odlišných podmínkách,
jiný typ jídla
a soužití s jinými sousedy
proměnily nářečí s rozmanitou výslovností a slovní zásobou
na absolutně odlišné jazyky,
které se dále dělily, jak populace rostla a šířila se dál.
Stejně jako genealogové se i moderní lingvisté
snaží sledovat jazyky tak daleko, jak mohou,
ke společnému předku nebo prajazyku.
Skupinu takto souvisejících jazyků, nazýváme jazyková rodina.
Ta může obsahovat mnoho větví a pod-rodin.
Jak tedy předně určíme, zda jsou jazyky příbuzné?
Podobně znějící slova nám mnoho neřeknou.
Mohli by to být falešní příbuzní nebo slova přímo vypůjčená
spíše než odvozená od společného kořene.
Gramatika a větná stavba jsou jistější vodítko,
podobně tak základní slovní zásoba,
jako jsou zájmena, číslovky nebo slova pro příbuzné,
která pravděpodobně nejsou vypůjčena.
Systematickým srovnáváním těchto rysů
a hledáním pravidelných vzorců ve změnách hlásek
a podobností mezi jazyky
mohou lingvisté stanovit příbuznost,
sledovat specifické kroky v jejich vývoji
či dokonce rekonstruovat rané jazyky, které nebyly nikdy zaznamenány.
Lingvisté mohou odhalit i další historické stopy,
jako je geografický původ a životní styl starověkých lidí,
podle toho, která slova byla původní
a která vypůjčená.
Lingvisté čelí dvěma hlavním problémům
při tvorbě těchto jazykových rodokmenů.
Prvním je, že zde není žádná cesta, jak jasně
rozhodnout, kde by větve měly končit -
- které dialekty považovat za samostatné jazyky a naopak.
Čínština je považována za samostatný jazyk,
přestože se její nářečí různí až do bodu nesrozumitelnosti,
zatímco Španělé a Portugalci
si často navzájem rozumějí.
Jazyky, kterými dnes lidé běžně mluví,
nejsou v čistě oddělených kategoriích,
ale mají tendenci postupně přecházet
přes hranice a klasifikace.
Často jsou rozdíly mezi jazyky a nářečími
otázkou proměn politických a národních faktorů
spíše než lingvistických.
Proto odpověď na otázku "Kolik jazyků existuje?"
může být cokoliv mezi 3 000 a 8 000,
podle toho, kdo je počítá.
Další problém je, že čím více se vracíme v čase
směrem k vrcholu stromu,
tím méně důkazů o tamních jazycích máme.
Současné rozdělení hlavních jazykových rodin
představuje limit, do kterého mohou být příbuznosti stanoveny
s rozumnou jistotou,
takže jazyky jiných rodin
nepokládáme za příbuzné na žádné úrovni.
Ale to se může změnit.
Zatímco mnohé návrhy pro vyšší úrovně příbuznosti -
nebo super rodiny - jsou spekulativní,
některé jsou široce uznávány
a jiné zvažovány,
především pro jazyky s malým množstvím rodilých mluvčích,
které doposud nemohly být široce prostudovány.
Možná nikdy nebudeme schopni určit, jak jazyky vznikly,
nebo jestli všechny lidské jazyky měly ve skutečnosti společného předka
rozptýleného v průběhu migrace.
Ale až příště uslyšíte cizí jazyk, dávejte pozor.
Nemusí být tak cizí, jak si myslíte.