Acum aproape 2000 de ani,
filozoful roman Seneca își observa cartea printr-un pahar de apă.
Dintr-o dată, textul s-a schimbat.
Ca prin magie, cuvintele au devenit clare.
Dar de-abia un mileniu mai târziu
a ajuns acest principiu să fie folosit pentru a crea primii ochelari.
Azi, ochelarii ajută milioane de oameni cu probleme de vedere
din cauza erorilor refractive necorectate.
Cheia pentru a înțelege despre ce e vorba este chiar termenul de refracție,
abilitatea unui mediu transparent ca sticla, apa, sau ochiul omului
de a schimba direcția luminii ce îl traversează.
Ochiul are două suprafețe refractive:
corneea și lentila.
Ar fi ideal ca ambele să colaboreze,
să refracteze lumina astfel încât să se focalizeze pe retină,
stratul de țesut sensibil la lumină din spatele ochiului
care lucrează cu creierul să dea naștere vederii.
Dar multe persoane dezvoltă erori refractive,
în copilărie, când li se dezvoltă ochii,
sau mai târziu, când le îmbătrânesc ochii.
Imperfecțiunile corneei și lentilelor cauzează lumina refractată
să se focalizeze înaintea sau în spatele retinei,
astfel încât imaginile apar încețoșate.
Persoanele cu tulburări de refracție pot vedea culorile, mișcarea și lumina,
dar detaliile nu sunt bine definite.
Persoanele cu tulburări de refracție le manifestă diferit
în funcție de diferențele ochilor.
Pentru unii, lumina se refractă prea mult,
iar pentru alții, prea puțin.
Ochii cu focalizare înaintea retinei se numesc miopi.
Ei disting clar obiectele situate la o distanță mai mică,
dar defocalizate pe cele din depărtare.
Dar când punctul focal e în spatele retinei,
se numesc hipermetropi.
În cazul lor, obiectele din apropiere nu sunt clare,
pe când cele din depărtare se văd foarte bine.
Unele persoane au o cornee cu o formă non-sferică
ce creează astigmatism,
o formă de vedere ce face ca toate obiectele să pară încețoșate
indiferent de distanța la care se află.
Odată cu vârsta, ochii întâmpină noi provocări.
La tineri, lentila ochilor e flexibilă
și își schimbă forma pentru focalizarea imaginilor,
proces numit acomodare.
Ce menține obiectele focalizate
când mutăm privirea din depărtare în apropiere.
Dar pe măsură ce îmbătrânim, lentilele devin mai puțin flexibile,
și nu-și pot schimba forma
când vrem să ne uităm la obiecte din apropiere.
Aceasta poartă denumirea de prezbitism
și afectează adulții începând de la vârsta de 40 de ani.
Miopia, hipermetropia,
astigmatismul și prezbitismul,
sunt toate tulburări de refracție.
În prezent, pot fi vindecate cu ochelari sau lentile de contact
care focalizează lumina astfel încât să se centreze exact pe retină.
Totuși, vederea se poate corecta cu ajutor chirurgical,
folosind lasere care schimbă forma corneeii
și îi modifică proprietățile de refracție.
Dar lentilele sunt mai populare
deoarece sunt elaborate artizanal și cu mare grijă,
astfel încât lumina este dirijată exact în locul potrivit pe retină
și vederea persoanei afectate se recuperează.
Am parcurs un drum lung de la descoperirea lui Seneca
și lentilele de odinioară.
În 1727, oftalmologul englez Edward Scarlett
a dezvoltat un stil nou pentru lentile,
punându-le într-o ramă care se menține situată pe urechi.
Ochelarii moderni sunt rezultatul acelui desen
dar sunt mai preciși și personalizați.
Fiecare pereche este adaptată la purtător și respectă acuitatea sa vizuală.
Dacă te numeri printre cele 500 de milioane de persoane
care suferă de miopie, hipermetropie sau ambele,
poți dispune de o pereche de ochelari care te ajută să descoperi o lume nouă
care se ascunde la vedere.