Algunes persones creuen que hi ha una fórmula TED Talk:
"Fer una xerrada, catifa vermella".
"Compartir una història d'infantesa."
"Divulgar un secret personal."
"Acabar amb una crida a l'acció inspiradora."
No.
No és així com hem de pensar en una TED Talk.
De fet, si fas servir massa aquests elements,
t'acusaran d'estereotipat o de manipulador emocional.
Però hi ha una cosa que totes les TED Talks tenen en comú,
i m'agradaria compartir-la amb vosaltres,
perquè en els últims 12 anys, he tingut un seient privilegiat
escoltant milers de fantàstics oradors de TED, com aquests.
Els he ajudat amb les seves xerrades per a "prime time"
i n'he après directament
els seus secrets sobre què fa gran una xerrada.
I tot i que aquests oradors i els seus temes semblen
completament diferents,
tenen un ingredient clau en comú.
I és aquest:
La teva tasca principal com a orador
és transferir a les ments del teu públic un regal extraordinari,
un objecte estrany i preciós que anomenem idea.
Permeteu-me explicar-vos-ho.
Aquesta és Haley.
És a punt de fer una TED Talk
i, francament, està aterrida.
Presentador: Haley Van Dyck!
(Aplaudiments)
Durant 18 minuts,
1.200 persones, moltes de les quals no s'havien vist mai,
comencen a sincronitzar els seus cervells amb el de Haley
i amb el dels altres.
Literalment comencen a mostrar els mateixos patrons cerebrals.
I no vull dir que sentin el mateix.
Ocorre una cosa encara més sorprenent.
Fem una cop d'ull al cervell de la Haley un moment.
Hi ha bilions de neurones interconnectades en un embolic indestriable.
Pero mireu aquí, exactament aquí:
n'hi ha uns quants milions connectades entre elles
d'una manera que representa una única idea.
I increïblement, aquest patró concret es recrea en temps real
dins les ments de tots els que l'escolten.
És així. En tan sols uns minuts
un patró format per milions de neurones
és teletransportat a 1.200 ments,
només per escoltar una veu i mirar una cara.
Però espereu, què és una idea de totes maneres?
Bé, pots pensar-hi com un patró d'informació
que t'ajuda a entendre i el món i a navegar-hi.
Les idees tenen moltes formes,
de les més complexes i analítiques
a les més simples i estètiques.
Aquí tenim uns quants exemples compartits des de l'escenari de TED.
Sir Ken Robinson: La creativitat és la clau del futur dels nostres nens.
Sir Ken Robinson: El que afirmo és que actualment la creativitat
és tan important en l'educació com l'alfabetització,
i l'hauríem de tratar amb la mateixa importància.
Elora Hardy: Construir amb bambú és preciós.
Elora Hardy: Creix al nostre voltant,
és fort, és elegant, és resistent els terratrèmols.
Chimamanda Adichie: La gent és més que una simple identitat.
Chimamanda Adichie: Es creen estereotips,
i el problema no és que no siguen certs,
sinó que són incomplets.
La teva ment està plena d'idees,
i no hi són desordenades.
Estan cuidadosament unides entre elles.
En conjunt formen una estructura sorprenentment complexa
que és la teva visió del món personal.
És el sistema operatiu del teu cervell.
És com navegues pel món.
I feta de milions d'idees individuals.
Per exemple, si un petit component de la teva visió del món
és la idea de què els gats són adorables,
aleshores quan vegis això
reaccionaràs així.
Però un altre component de la teua visió
és la idea de què els lleopards són perillosos,
i quan vegis això,
reaccionaràs una mica diferent.
Per tant, és evident
que les idees que formen la teva visió del món són crucials.
Necessites que siguen tan fiables com sigui possible, una guia
per al terrorífic però meravellós món real que hi ha fora.
Ara bé, les visions del món de persones diferents poden divergir dramàticament.
Per exemple,
com reacciones quan veus aquesta imatge?
Dalia Mogahed: Què penseu quan em veieu?
"Una dona de fe", "una experta", o fins i tot "una germana"?
O "oprimida", "amb el cervell rentat",
"una terrorista"?
Chris Anderson: No importa la resposta,
hi ha milions de persones que reaccionarien de formes diferents.
És per això que les idees importen.
Si es comuniquen adequadament, poden canviar, per sempre,
com veu el món una persona,
i determinen les seves accions presents i futures.
Les idees són la força més poderosa que dóna forma a la cultura humana.
Així que si acceptes
que la teva tasca principal és construir una idea
dins de les ments de la teva audiència,
aquí tens quatre punts sobre com encarar aquesta tasca:
Primer: limita la teva xerrada a una gran idea.
Les idees són coses complexes,
cal que redueixis el teu contingut per a poder-te concentrar
en la idea única que més t'apassiona,
i donar-te l'oportunitat d'explicar-la correctament.
Cal donar context, explicar-ne exemples, fer-ho viu.
Tria una idea,
i fes-ne el fil conductor de la xerrada,
de manera que tot el que expliquis hi estigui lligat.
Segon: dona'ls motius per a que els importi.
Abans que comencis a construir dins les ments de l'audiència,
cal fer que t'hi donin la benvinguda.
I quina és l'eina per aconseguir-ho?
La curiositat.
Desvetlla la curiositat de l'audiència.
Fes preguntes enigmàtiques, provocatives
per identificar per què alguna cosa no té sentit i cal explicar-la.
Si pots revelar una desconnexió en la visió del món d'algú,
sentiran la necessitat de cobrir aquest buit de coneixement.
I quan aquest desig es desvetlla,
serà molt més fàcil començar a construir-hi la teva idea.
Tercer: construeix una idea, peça a peça,
a partir de conceptes que la teva audiència pugui entendre.
Fas servir el poder del llenguatge
per a entreteixir conceptes que ja existeixen
en la ment dels qui t'escolten:
però no amb el teu llenguatge, amb el seu.
Comença on són ells.
Els oradors sovint olviden que molts dels conceptes amb què viuen
són completament desconeguts per a la seua audiència.
Ara, les metàfores juguen un paper crucial per mostrar com encaixen les peces,
perquè revelen el patró destijat,
basat en una idea que qui ascolta ja comprén.
Per exemple, quan Jennifer Kahn
volia explicar la increïble i nova biotecnologia anomenada CRISPR,
ha dit, "és com si, per primera vegada,
tingueres un processador de textos per a editar l'ADN.
CRISPR et permet tallar i pegar informació genètica molt fàcilment."
Una explicació com ara aquesta proporciona un assentiment satisfactori
mentre que es fa un lloc a les nostres ments.
És important, per tant, assajar la xerrada amb amics de confiança
i descobrir quines parts els semblen confuses.
Quart, ací ve el truc final:
Fes que valga la pena compartir la idea.
Per això vull dir que et preguntes:
"A qui serveix aquesta idea?"
I necessite que sigues honest amb la resposta.
Si la idea sols et beneficia a tu o a la teva organització,
he de dir que probablement no valga la pena compartir-la.
L'audiència veurà a través de tu.
Però si creus que la idea té un potencial
per alegrar a algú el dia
o canviar la perspectiva d'algú a millor
o inspirar a algú a fer les coses d'altra manera,
aleshores tens l'ingredient central per fer la xerrada veritablement bona,
una que puga ser un regal per a ells i per a tots nosaltres.