Dženi Čeng: Kada sam rekla svojim roditeljima da sam gej,
prva stvar koju su mi rekli bila je:
"Vodimo te natrag u Tajvan."
(Smeh)
Za njih, za moju seksualnu orijentaciju bila je kriva Amerika.
Zapad me je korumpirao svojim idejama o različitosti,
i da nisu nikada napustili Tajvan,
ovo se ne bi nikada dogodilo njihovoj jedinoj ćerki.
Iskreno, ponekad sam se pitala da li su u pravu?
Naravno da postoje homoseksualci u Aziji,
kao što postoje homoseksualci bilo gde drugde u svetu.
Ali ideja o življenju "otvorenog" života
u: "Ja sam gej, ovo mi je suprug/a, i ponosni smo na naš zajednički život"
načinu života je ideja zapada?
Da sam odrasla u Tajvanu ili bilo kojem drugom mestu, osim zapada,
zar bih našla primere srećnih, uspešnih LGBT ljudi?
Lisa Dazols: Imala sam slična iskustva.
Kao HIV socijalna radnica u San Francisku
upoznala sam mnogo gej imigranata.
Ispričali su mi priče o progonu iz svojih zemalja
samo zato što su homoseksualci,
i razloge zbog kojih su pobegli u Ameriku.
Videla sam koliko ih je to iscrpelo.
Nakon 10 godina ovoga posla,
želela sam da čujem bolje priče.
Znala sam da je svet daleko od savršenog,
ali zasigurno nije baš svaka gej priča tragična.
DžČ: Kao par, obe smo osećale potrebu da nađemo priče pune nade.
Tako smo počele da putujemo svetom
u potrazi za ljudima koje smo nazvale "Supergejevima".
(Smeh)
To bi trebalo da budu LGBT osobe
koje rade nešto jedinstveno u svetu.
Trebalo bi da budu hrabri, otporni,
i nadasve, ponosni na ono što jesu.
Trebalo bi da budu onakve osobe kakva ja želim da budem.
Naš je plan da podelimo njihove priče sa svetom kroz film.
LD: Imale smo samo jedan problem.
Nismo bile iskusne u izveštavanju i snimanju filma.
(Smeh)
Nismo znale gde uopšte tražiti "Supergejeve",
pa smo morale da verujemo u to da ćemo se nekako snaći.
Tako smo izabrale 15 zemalja u Aziji, Africi i Južnoj Americi,
zemljama izvan zapada koje su različite u smislu prava LGBT zajednice.
Kupile smo kameru,
naručile knjigu o snimanju dokumentaraca -
(Smeh)
danas možete svašta naučiti -
i uputile se na put oko sveta.
DžČ: Jedna od prvih zemalja u koje smo otputovale bio je Nepal.
Uprkos velikom siromaštvu, 10 godina dugom građanskom ratu,
i nedavno, razarajućem zemljotresu,
Nepal je napravio velike korake u borbi za jednakost.
Jedna od glavnih figura u tom pokretu je Bumika Šresta.
Lepa, simpatična transrodna žena,
Bumika je morala da preživi izbacivanje iz škole
i hapšenje zbog svoje seksualnosti.
Ali, 2007. godine, Bumika i LGBT zajednica u Nepalu
uspešno su sproveli potpisivanje peticije za zaštitu
od LGBT diskriminacije, Vrhovnom sudu Nepala.
Ovo je Bumika:
(Video) BS: Na šta sam najviše ponosna?
Ja sam transrodna osoba.
Ponosna sam na svoj život.
21. decembra 2007. godine
Vrhovni sud je doneo odluku za Nepalsku vladu
da se za transorodne osobe izrade lične karte
i dopuste istopolni brakovi.
LD: Bumika je puna samopouzdanja svaki dan.
Nešto toliko jednostavno kao korišćenje javnih toaleta
može biti jako veliki izazov kada se ne uklapate
u ono što ljudi od vas očekuju.
Putujući kroz Aziju
znala sam da uplašim žene u javnim toaletima.
Nisu navikle da vide nekoga poput mene.
Morala sam da smišljam planove kako bih mogla da obavljam nuždu u miru.
(Smeh)
Svaki put kada bih ušla u toalet
izbacila bih grudi kako bih pokazala svoje ženske delove,
i pokušala da izgledam što manje zastrašujuće.
Pružala bih ruku i pozdravljala,
samo kako bi ljudi čuli moj feminizirani glas.
Sve je to jako iscrpljujuće, ali to sam ja.
Ne mogu biti ništa drugo.
DžČ: Posle Nepala, otputovale smo u Indiju.
S jedne strane, Indija je Hindu zemlja,
bez tradicije homofobije.
S druge strane, takođe je i društvo sa duboko patrijarhalnim sistemom,
koji odbacuje sve što preti muško-ženskom poretku.
Kada smo pričale sa aktivistima,
rekli su nam da osnaživanje počinje osiguranjem rodne ravnopravnosti,
gde je status žene osiguran u društvu.
U tom slučaju, status LGBT ljudi takođe bi trebalo biti osiguran.
LD: Tamo smo upoznale Princa Manvendra.
On je prvi princ koji je javno priznao da je homoseksualac.
On je "izašao u javnost" u šou Opre Vinfri,
internacionalno.
Roditelji su ga se odrekli
i optužili ga za nanošenje velike sramote kraljevskoj porodici.
Našli smo se s princom Manvendrom
i pitali ga kako se odlučio na tako javno priznanje.
Rekao je:
(Video) Princ Manvendra: Osećao sam veliku potrebu
za razbijanjem stigme i diskriminacije koja postoji u našem društvu.
I to me je podstaklo na javno priznanje i da javno progovorim.
Bilo da smo gej, lezbejke, transrodni, biseksualni
ili nešto slično,
svi se moramo ujediniti i boriti za svoja prava.
Gej prava se ne mogu ostvarivati u sudnicama,
već u srcima i umovima ljudi.
DžČ: Dok sam se šišala,
frizerka me je pitala
"Imaš li muža?".
To je bilo pitanje
koje sam puno puta čula od lokalnih stanovnika za vreme putovanja.
Kada sam joj objasnila da sam sa ženom, a ne sa muškarcem
nije mi verovala,
ispitivala me je o tome kakva je bila reakcija mojih roditelja,
i jesam li tužna zbog toga što nikada neću moći da imam decu.
Rekla sam joj da u mom životu ne postoje granice
i da Lisa i ja planiramo da zasnujemo porodicu jednog dana.
Ta žena je bila spremna da me etiketira
kao još jednu ludaču sa Zapada.
Nije mogla da zamisli da se takav fenomen
može dogoditi u njenoj zemlji.
Tako je bilo dok joj nisam pokazala sliku "Supergejeva"
koje smo intervjuisale u Indiji.
Prepoznala je Princa Manvendra sa televizije,
pa sam uskoro privukla pažnju i drugih frizerki
koje su htele da me upoznaju.
(Smeh)
U tom običnom popodnevu
imala sam šansu da upoznam ceo frizerski salon
sa društvenim promenama koje se događaju u njihovoj zemlji.
LD: Iz Indije, otputovale smo u istočnu Afriku,
regiju poznatu po netolerantnosti prema LGBT ljudima.
U Keniji, 89 posto ljudi koji svojim porodicama priznaju da su gej,
budu izopšteni.
Homoseksualne aktivnosti su zločin i mogu rezultirati hapšenjem.
U Keniji smo upoznale Davida Kuriju.
David je imao veliku misiju gde je hteo da radi za siromašne
i poboljša svoju vladu.
Odlučio je da se kandiduje za senat.
Postao je prvi javno priznati gej političar u Keniji.
David je hteo da vodi svoju kampanju bez poricanja onoga ko je on zapravo.
Ali smo se zabrinule za njegovu sigurnost
jer je počeo da prima pretnje smrću.
(Video) David Kurija: U tom trenutku bio sam jako uplašen
jer su stvarno tražili da budem ubijen.
I, da,
postoje ljudi koji bi to uradili
misleći da to rade za svoju veru.
DžČ: David se nije stideo sebe.
Čak i za vreme pretnji,
ostao je odan sebi.
LD: Na suprotnom kraju je Argentina.
To je zemlja gde se 92 posto populacije deklariše kao katolici.
Ipak, Argentina ima LGBT zakone koji su puno progresivniji
od onih u Americi.
2010. godine Argentina je postala prva zemlja u Latinskoj Americi,
i deseta u svetu koja je usvojila principe bračne ravnopravnosti.
Tamo smo upoznale Mariju Rašid.
Marija je sila iza tog pokreta.
Marija Rašid (španski): Uvek kažem da u stvarnosti,
efekti bračne jednakosti
nisu samo za parove koji se venčaju.
Ti efekti su za one ljude, koji će, iako se možda nikada neće venčati,
biti bolje prihvaćeni od svojih kolega,
porodica i komšija,
i poslati poruku ravnopravnosti celoj naciji.
Jako sam ponosna na Argentinu
zato što je ona danas primer ravnopravnosti.
Nadam se da će uskoro
ceo svet imati ista prava.
DžČ: Kada smo posetile zemlju mojih predaka,
poželela sam da pokažem roditeljima ono što smo pronašle tamo.
Zbog onih ljudi koje smo upoznale:
(Video) Jedan, dva, tri. Homoseksualci, dobrodošli u Šangaj!
(Smeh)
Veliku zajednicu mladih, predivnih kineskih LGBT ljudi.
Naravno, i oni su imali svoje borbe,
ali suse borili.
U Šangaju sam imala priliku da popričam sa lokalnom grupom lezbejki
i da im ispričam našu priču na svom lošem mandarinskom kineskom.
U Tajpeju, svaki put kada smo sele u metro
videle smo još jedan lezbejski par kako se drži za ruke.
Saznale smo da se najveća azijska parada ponosa
održava samo par ulica dalje od mesta gde žive moji baka i deda.
Da su bar moji roditelji to znali.
LD: Do vremena kada smo završavale svoje gej putovanje oko sveta,
(Smeh)
proputovale smo 80.500 kilometara
i snimile 120 sati video zapisa.
Proputovale smo 15 zemalja
i razgovarale sa 50 Supergejeva.
Na kraju, uopšte ih nije bilo teško pronaći.
DžČ: Da, još se događaju tragedije
na džombastom putu do jednakosti.
Ne zaboravimo da 75 zemalja i dalje smatra homoseksualnost krivičnim delom.
Ali takođe postoje priče o nadi i hrabrosti
u svakom delu sveta.
Ono što smo na kraju naučile iz našeg putovanja je to da
jednakost nije izum zapada.
LD: Jedan od ključnih faktora u ovoj borbi za ravnopravnost je sila,
sila zbog koje sve više ljudi prihvata same sebe
i koristi sve prilike koje im se pružaju
za menjanje svog dela sveta,
i sila zbog koje sve više zemalja
pronalazi model za ravnopravnost.
Kada se Nepal izborio protiv LGBT diskriminacije,
Indija je pokušala postići i više.
Kada je Argentina usvojila principe bračne jednakosti,
sledile su je Urugvaj i Brazil.
Kada je Irska rekla "da" jednakosti,
(Aplauz)
svet je zastao i to primetio.
Kada je američki Vrhovni sud uradio isto,
svi smo bili ponosni.
(Aplauz)
DžČ: Dok smo pregledale snimke,
shvatile smo da gledamo ljubavnu priču.
To nije bila ljubavna priča koja se očekivala od mene,
već priča ispunjena slobodom, avanturama i ljubavlju
koje nikada nisam mogla zamisliti.
Godinu dana nakon što smo se vratile kući,
bračna jednakost je došla i u Kaliforniju.
I na kraju, verujemo, da će ljubav pobediti.
(Video) Uz pravo koje mi je dodeljeno
od države Kalifornije
i svemogućega boga,
proglašavam vas životnim partnerima.
Možete se poljubiti.
(Aplauz)