Jenni Chang: Când le-am spus părinților că sunt gay,
primul lucru pe care mi l-au spus a fost:
„Te ducem înapoi în Taiwan.”
(Râsete)
După părerea lor, America era de vină pentru orientarea mea sexuală.
Occidentul mă otrăvise cu idei deviante
și dacă părinții mei nu ar fi părăsit Taiwanul niciodată
toate acestea nu s-ar fi întâmplat singurei lor fiice.
Sincer, m-am întrebat dacă au dreptate.
Desigur, există homosexuali în Asia,
la fel cum există homosexuali în toate părțile lumii.
Dar este ideea de a trăi o „altă” viață:
„Sunt homosexual, acesta este soțul meu și suntem mândri de viața noastră”
e un fel de idee occidentală?
Dacă aș fi crescut în Taiwan sau în orice loc din afara Occidentului,
aș fi găsit modele de oameni LGBT fericiți și înfloritori?
Lisa Dazols: Am avut noțiuni similare.
Ca asistent social HIV în San Francisco,
am cunoscut mulți imigranți homosexuali.
Mi-au spus poveștile lor de persecuție în țările de origine,
doar pentru că sunt homosexuali,
și motivele pentru care au fugit în SUA.
Am văzut cum asta i-a doborât.
După ce am făcut 10 ani acest tip de muncă,
aveam nevoie de povești mai bune pentru mine.
Știam că lumea este departe de a fi perfectă,
dar cu siguranță nu toate poveștile homosexualilor erau tragice.
JC: Deci, ca cuplu, aveam nevoie de povești pline de speranță.
Așa că am pornit într-o călătorie prin lume
să căutăm oamenii pe care i-am numit în cele din urmă „super-homosexuali.”
(Râsete)
Acestea ar fi persoanele LGBT
care fac ceva extraordinar în lume.
Sunt curajoși, rezistenți,
și mai ales, mândri de cine sunt.
Ei ar fi genul de persoană la care care aspir să devin.
Planul nostru era să împărtășim lumii poveștile lor prin film.
LD: Însă exista o singură problemă.
Aveam zero experiență în pe teren și în realizarea filmelor.
(Râsete)
Nici nu știam unde să găsim super-homosexuali,
așa că a trebuit să avem încredere că vom descoperi totul pe parcurs.
Așadar, am ales 15 țări din Asia, Africa și America de Sud,
țări din afara Occidentului, care variau în privința drepturilor LGBT.
Am cumpărat o cameră video,
am comandat o carte despre cum se face un documentar...
(Râsete)
Puteți învăța multe în aceste zile,
și am pornit într-o călătorie în jurul lumii.
JC: Una dintre primele țări în care am călătorit a fost Nepalul.
În ciuda sărăciei răspândite, a unui război civil de aproape zece ani,
și acum, recent, a unui cutremur devastator,
Nepalul a făcut progrese semnificative în lupta pentru egalitate.
Una dintre figurile cheie ale mișcării este Bhumika Shrestha.
O femeie transsexuală frumoasă, vibrantă,
Bhumika a trebuit să depășească exmatricularea din școală
și încarcerarea, din cauza orientării sale sexuale.
Dar, în 2007, Bhumika și organizația pentru drepturile LGBT din Nepal
a solicitat cu succes Curții Supreme din Nepal
protecția împotriva discriminării LGBT.
Iat-o pe Bhumika:
(Video) BS: Cu ce mă mândresc cel mai mult?
Sunt o persoană transsexuală.
Sunt foarte mândră de viața mea.
Pe 21 decembrie 2007,
instanța supremă a hotărât ca guvernul din Nepal
să dea cărți de identitate transsexualilor
și a aprobat căsătoria între persoanele de același sex.
LD: Pot aprecia încrederea lui Bhumika.
Ceva atât de simplu precum utilizarea unei toalete publice
poate fi o provocare uriașă atunci când nu vă încadrați
în așteptările sexuale stricte ale oamenilor.
Călătorind prin Asia,
mai degrabă speriam femeile în toaletele publice.
Nu erau obișnuite să vadă pe cineva ca mine.
A trebuit să vin cu o strategie, pentru a putea face pipi în pace.
(Râsete)
Deci, când intram într-o toaletă,
îmi ridicam pieptul pentru a-mi arăta părțile femeiești,
și încercam să fiu cât mai puțin amenințătoare.
Întinzându-mi mâinile și spunând: „Bună”,
doar pentru ca oamenii să-mi audă vocea feminină.
Toate acestea devin destul de epuizante, dar asta sunt eu.
Nu pot fi altceva.
JC: După Nepal, am călătorit în India.
Pe de o parte, India este o societate hindusă,
fără o tradiție homofobă.
Pe de altă parte, este și o societate cu un sistem profund patriarhal,
care respinge orice lucru care amenință ordinea bărbat-femeie.
Când am vorbit cu activiști,
ne-au spus că împuternicirea începe prin asigurarea egalității sexuale,
acolo unde statutul femeii este stabilit în societate.
Și în acest fel, statutul celor LGBT poate fi și el afirmat.
LD: Acolo l-am întâlnit pe prințul Manvendra.
El este primul prinț homosexual public afirmat din lume.
Prințul Manvendra a fost la „Oprah Winfrey Show,”
foarte internațional.
Părinții lui l-au respins
și l-au acuzat că aduce o mare rușine familiei regale.
Am stat cu prințul Manvendra
și am vorbit cu el despre motivul pentru care a decis să iasă în public.
Iată-l aici:
(Video) Prințul Manvendra: Am simțit că este foarte necesar
pentru a rupe această stigmatizare și discriminare ce există în societate.
Asta m-a instigat să ies în public și să vorbesc despre mine.
Fie că suntem homosexuali, lesbiene, transsexuali, bisexuali
sau din orice minoritate sexuală provenim,
cu toții trebuie să ne unim și să luptăm pentru drepturile noastre.
Drepturile homosexualilor nu pot fi câștigate în sălile de judecată,
ci în inimile și în mințile oamenilor.
JC: În timp ce eram la coafor,
femeia care îmi tundea părul m-a întrebat:
„Ai un soț?”
Aceasta e o întrebare dificilă
care mi-a fost adresată de mulți localnici în timpul călătoriei.
Când i-am explicat că sunt cu o femeie în locul unui bărbat,
ea a fost neîncrezătoare,
și mi-a pus o mulțime de întrebări despre reacțiile părinților mei
și dacă eram tristă că nu voi mai fi niciodată capabilă să am copii.
I-am spus că nu există limite în viața mea
și că Lisa și cu mine intenționăm să avem o familie într-o zi.
Femeia asta era gata să mă catalogheze
ca pe o altă occidentală nebună.
Nu-și putea imagina că un astfel de fenomen
s-ar putea întâmpla în propria ei țară.
Asta până când i-am arătat fotografiile super-homosexualilor
pe care i-am intervievat în India.
Ea l-a recunoscut pe prințul Manvendra de la televizor
și în curând aveam un public din alte coafeze
interesate să mă întâlnească.
(Râsete)
Și în acea după-amiaza obișnuită,
am avut șansa să prezint unui întreg salon de înfrumusețare
schimbările sociale care se întâmplau în propria lor țară.
LD: Din India am călătorit în Africa de Est,
o regiune cunoscută pentru intoleranța față de persoanele LGBT.
În Kenya, 89 la sută dintre persoanele care pleacă din familiile lor
sunt renegate.
Actele homosexuale sunt incriminate și pot duce la încarcerare.
În Kenya, l-am întâlnit pe convingătorul David Kuria.
David avea misiunea uriașă de a munci pentru săraci
și de a-și îmbunătăți propriul guvern.
Așa că a decis să candideze pentru senat.
El a devenit primul candidat politic homosexual din Kenya.
David a vrut să-și conducă campania fără a nega cine era cu adevărat.
Dar eram îngrijorați pentru siguranța lui
pentru că a început să primească amenințări cu moartea.
(Video) David Kuria: Atunci, m-am speriat foarte tare
pentru că de fapt cereau să fiu omorât.
Și, da,
există unii oameni care o fac
și simt că își îndeplinesc o obligație religioasă.
JC: David nu s-a rușinat de identitatea sa.
Chiar și în fața amenințărilor,
a rămas autentic.
LD: La capătul opus al spectrului se află Argentina.
Argentina este țara în care 92% din populație este catolică.
Totuși, Argentina are legi LGBT care sunt mai progresive
decât aici, în SUA.
În 2010, Argentina a devenit prima țară din America Latină
și a 10-a din lume care a adoptat egalitatea căsătoriei.
Acolo am cunoscut-o pe María Rachid.
María a fost forța motrice din spatele acelei mișcări.
María Rachid (spaniolă): Întotdeauna spun că în realitate,
efectele egalității în căsătorie
nu sunt doar pentru cuplurile care se căsătoresc.
Sunt pentru mulți oameni care, chiar dacă nu se vor căsători vreodată,
vor fi percepuți diferit de colegii lor,
de familiile și vecinii lor,
din mesajul statului național asupra egalității.
Mă simt foarte mândră de Argentina
pentru că astăzi Argentina este un model de egalitate.
Și sper că în curând
întreaga lume va avea aceleași drepturi.
JC: Când am vizitat ținuturile mele strămoșești,
mi-aș fi dorit să le arăt părinților mei ce am găsit acolo.
Pentru că iată pe cine am întâlnit:
(Video) Unu, doi, trei. Bine ați venit în Shanghai!
(Râsete) (Aplauze)
O întreagă comunitate LGBT de chinezi tineri, frumoși.
Sigur că au avut luptele lor.
Dar le-au încheiat.
În Shanghai am avut șansa să vorbesc cu un grup local de lesbiene
și să le spun povestea noastră în mandarina mea stâlcită.
În Taipei, de fiecare dată când urcam în metrou,
vedeam încă un cuplu de lesbiene ținându-se de mână.
Și am aflat că cel mai mare eveniment LGBT din Asia
se întâmplă la doar câteva blocuri de locul în care locuiesc bunicii mei.
Dacă părinții mei ar fi știut...
LD: Până când am terminat călătoria nu-tocmai-normală în jurul lumii...
(Râsete)
am parcurs 80.000 de kilometri
și am înregistrat 120 de ore de filmare video.
Am călătorit în 15 țări
și am intervievat 50 de super-homosexuali.
Se pare că nu a fost deloc greu să-i găsim.
JC: Da, există încă tragedii care se întâmplă
pe drumul greoi către egalitate.
Să nu uităm că în prezent 75 de țări incriminează homosexualitatea.
Există însă și povești de speranță și curaj
în fiecare colț al lumii.
Ceea ce am înțeles în cele din urmă din călătoria noastră
este că egalitatea nu e o invenție occidentală.
LD: Unul dintre factorii cheie în această mișcare a egalității este impulsul,
impulsul prin care tot mai mulți oameni își îmbrățișează pe deplin identitatea,
și folosesc orice oportunități
ca să-și schimbe partea lor de lume,
și impulsul ca tot mai multe țări
să găsească modele de egalitate între ele.
Când Nepalul a fost protejat împotriva discriminării LGBT,
India a forțat și mai mult.
Când Argentina a îmbrățișat egalitatea căsătoriei,
Uruguay și Brazilia au urmat-o.
Când Irlanda a spus da pentru egalitate...
(Aplauze)
lumea a încetat să mai observe.
Când Curtea Supremă a SUA face o declarație lumii
de care putem fi cu toții mândri.
(Aplauze)
JC: Când am analizat materialele,
ne-am dat seama că urmăream o poveste de dragoste.
Nu a fost povestea de dragoste așteptată de mine,
ci a fost una cu mai multă libertate, aventură și dragoste
decât mi-aș fi putut imagina vreodată.
La un an după ce ne-am întors din călătoria noastră,
egalitatea căsătoriei a ajuns și în California.
Și până la urmă, credem noi, iubirea va câștiga.
(Video) Prin puterea care îmi este atribuită,
de statul California
și de Dumnezeu Atotputernic,
vă declar soți pe viață.
Vă puteți săruta.
(Aplauze)