Jenni Chang: Kada sam rekla svojim roditeljima da sam gay,
prva stvar koju su mi rekli bila je,
‘’Vodimo te natrag u Tajvan.’’
(Smijeh)
U njihovim mislima, za moju seksualnu orijentaciju bila je kriva Amerika.
Zapad me korumpirao sa svojim idejama o različitosti,
i da nisu nikada napustili Tajvan,
ovo se ne bi nikada dogodilo njihovoj jedinoj kćeri.
Iskreno, ponekad sam se pitala jesu li u pravu.
Naravno da postoje homoseksualci u Aziji,
kao što postoje homoseksualci bilo gdje drugdje u svijetu.
Ali ideja o življenju ‘’otvorenog’’ života,
u ‘’Ja sam gay, ovo mi je suprug/supruga, i ponosni smo na naš zajednički život’’
načinu života je ideja zapada?
Da sam odrasla u Tajvanu, ili bilo kojem drugome mjestu osim zapada,
zar bih našla primjere sretnih, uspješnih LGBT ljudi?
Lisa Dazols: I ja sam imala slična iskustva.
Kao HIV pozitivna socijalna radnica u San Franciscu
upoznala sam mnogo gay imigranata.
Ispričali su mi priče o progonu iz svojih zemalja
samo zato što su homoseksualci,
i razloge zbog kojih su pobjegli u Ameriku.
Vidjela sam koliko ih je to iscrpilo.
Nakon 10 godina ovoga posla,
trebala sam čuti bolje priče.
Znala sam da je svijet daleko od savršenog,
ali zasigurno nije baš svaka gay priča tragična.
JC: Kao par, obje smo osjećale potrebu da nađemo priče pune nade.
Tako smo počele putovati svijetom
u potrazi za ljudima koje smo nazvali ‘’Supergayevima’’.
(Smijeh)
To bi trebali biti LGBT individualci
koji rade nešto iznimno u svijetu.
Trebali bi biti hrabri, prilagodljivi,
i nadasve, ponosni na ono što jesu.
Trebali bi biti onakve osobe kakva ja želim biti.
Naš je plan da podijelimo njihove priče sa svijetom kroz film.
LD: Imale smo samo jedan problem.
Nismo bile iskusne u izvještavanju i stvaranju filma.
(Smijeh)
Nismo znale gdje uopće tražiti ‘’Supergayeve’’,
pa smo morale vjerovati u to da ćemo se nekako snaći.
Tako smo izabrale 15 zemalja u Aziji, Africi i Južnoj Americi,
zemljama izvan zapada koje su različite u smislu prava LGBT zajednice.
Kupile smo kameru,
naručile knjigu o snimanju dokumentaraca -
(Smijeh)
danas možete svašta naučiti,
i uputile se na put oko svijeta.
JC: Jedna od prvih zemalja u koje smo otputovale bila je Nepal.
Unatoč velikom siromaštvu, 10 godina dugom građanskom ratu,
i nedavno, razarajućem potresu,
Nepal je napravio velike korake u borbi za jednakost.
Jedna od glavnih figura u tom pokretu je Bhumika Shrestha.
Lijepa, simpatična transrodna žena,
Bhumika je morala preživjeti izbacivanje iz škole
i uhićenje zbog svoje spolnosti.
Ali, 2007., Bhumika i LGBT zajednica u Nepalu
uspješno su proveli peticiju za Vrhovni sud u Nepalu
za zaštitu protiv LGBT diskriminacije.
Ovo je Bhumika:
(Video) BS: Na što sam najviše ponosna?
Ja sam transrodna osoba.
Ponosna sam na svoj život.
21.prosinca 2007. godine
Vrhovni sud donio je odluku za Nepalsku vladu
da se za transorodne osobe izrade osobne iskaznice
i dopuste istospolni brakovi.
LD: Buhimka je puna samopouzdanja svaki dan.
Nešto toliko jednostavno kao uporaba javnih zahoda
može biti jako veliki izazov kada se ne uklapate
u ono što ljudi od vas očekuju.
Putujući kroz Aziju
znala sam uplašiti žene u javnim zahodima.
Nisu navikle vidjeti nekoga poput mene.
Morala sam smišljati planove samo kako bih mogla mokriti u miru.
(Smijeh)
Svaki put kada bih ušla u zahod
izbacila bih prsa kako bih pokazala svoje ženske dijelove,
i pokušala izgledati što manje zastrašujuće.
Pružala bih ruku i pozdravljala,
samo kako bi ljudi čuli moj feminizirani glas.
Sve je to jako iscrpljujuće, ali to sam ja.
Ne mogu biti ništa drugo.
JC: Poslije Nepala, otputovale smo u Indiju.
U jednu ruku, Indija je Hindu zajednica,
bez tradicije homofobije.
U drugu ruku, također je i zajednica sa duboko patrijarhalnim sustavom,
koji odbacuje sve što prijeti muško-ženskom poretku.
Kada smo pričale sa aktivistima,
rekli su nam da osnaživanje počinje osiguranjem spolne jednakosti,
gdje je status žene osiguran u društvu.
U tom slučaju, status LGBT ljudi također bi trebao biti osiguran.
LD: Tamo smo upoznale Princa Manvendra.
On je prvi princ koji je javno priznao da je homoseksualac.
Princ Manvendra je ‘’izašao u javnost’ u showu Oprah Winfrey,
internacionalno.
Roditelji su ga se odrekli
i optužili ga za nanošenje velike sramote na kraljevsku obitelj.
Našli smo se s princom Manvendrom
i pitali ga kako se odlučio na tako javno priznanje?
Rekao je:
(Video) Princ Manvendra: Osjećao sam veliku potrebu
za razbijanjem diskriminacije koja postoji u našem društvu.
I to me je potaklo na javno priznanje.
Bilo da smo gay, lezbijke, transrodni , biseksualni
ili nešto slično,
svi se moramo ujediniti i boriti za svoja prava.
Gay prava se ne mogu ostvarivati u sudnicama,
već u srcima i umovima ljudi.
JC: Dok sam se šišala,
frizerka me je pitala
‘’Imaš li muža?’’.
To je bilo pitanje
koje sam puno puta čula od strane lokalnih stanovnika za vrijeme putovanja.
Kada sam joj objasnila da imam ženu
nije mi vjerovala,
ispitivala me je pitanja o tome kakva je bila reakcija mojih roditelja,
i jesam li tužna zbog toga što nikada neću moći imati djecu.
Rekla sam joj da u mom životu ne postoje granice
i da Lisa i ja planiramo osnovati obitelj jednog dana.
To je bila žena koja je bila spremna svrstati me
u još jednu luđakinju sa Zapada.
Nije mogla zamisliti da se takav fenomen
može dogoditi u njenoj zemlji.
Tako je bilo dok joj nisam pokazala sliku ‘’Supergayeva’’
koje sam intervjuirala u Indiji.
Prepoznala je Princa Manvendra s televizije,
pa sam uskoro privukla pažnju i druge frizerke
koja me htjela upoznati.
(Smijeh)
U tom običnom popodnevu
imala sam šansu upoznati cijeli frizerski salon
sa socijalnim promjenama koje se događaju u njihovoj zemlji.
LD: Iz Indije, otputovale smo u istočnu Afriku,
regiju poznatu po intoleranciji LGBT ljudi.
U Keniji se 89% ljudi koji su priznali da su gay
njihova obitelj odrekla.
Homoseksualne radnje su zločin i mogu rezultirati uhićenjem.
U Keniji smo upoznale Davida Kuria.
David je imao veliku misiju gdje je htio raditi za siromašne
i poboljšati svoju vladu.
Odlučio se kandidirati za senat.
Postao je prvi javno priznati gay političar u Keniji.
David je htio voditi svoju kampanju bez poricanja onoga tko on zapravo je.
Ali smo se zabrinuli za njegovu sigurnost
jer je počeo primati smrtne prijetnje.
(Video) David Kuria: U tom sam trenutku bio jako uplašen
jer su stvarno tražili da budem ubijen.
I, da,
postoje ljudi koji bi to napravili
misleći da to rade za svoju vjeru.
JC: David se nije sramio sebe.
Čak i za vrijeme prijetnji
ostao je odan sebi.
LD: Na suprutnom kraju je Argentina.
To je zemlja gdje se 97% populacije identificira kao katolici.
Da, Argentina ima LGBT zakone koji su puno progresivniji
od onih u Americi.
2010., Argentina je postala prva zemlja u Latinskoj Americi,
i deseta u svijetu koja je usvojila bračnu jednakost.
Tamo smo upoznale Mariu Rachid,
Maria je sila iza tog pokreta.
Maria Rachid(Španjolski): Uvijek kažem da u stvarnosti,
efekti bračne jednakosti
nisu samo za parove koji se vjenčaju.
Ti efekti su za one ljude, koji će , iako se možda nikada neće vjenčati,
biti bolje prihvaćeni od strane svojih kolega,
obitelji i susjeda,
i poslati poruku jednakosti svoj naciji.
Jako sam ponosna na Argentinu
zato što je ona danas primjer jednakosti.
Nadam se da će uskoro
cijeli svijet imati ista prava.
JC: Kada smo posjetile zemlju mojih predaka,
poželjela sam pokazati roditeljima ono što smo pronašli tamo.
Zbog onih ljudi koje smo upoznale:
(Video) Jedan, dva, tri. Homoseksualci, dobrodošli u Šangaj!
(Smijeh)
Veliku zajednicu mladih, predivnih kineskih LGBT ljudi.
Naravno, i oni su imali svoje borbe.
ali su ih pobijedili.
U Šangaju sam imala prliku popričati sa lokalnom grupom lezbijki
i ispričati im našu priču na svom lošem mandarinskom kineskom.
U Taipei, svaki put kada smo sjele na metro
vidjele smo novi lezbijski par kako se drži za ruke.
Saznale smo da se najveći Azijski LGBT pride
održava samo par ulica dalje od mjesta gdje žive moji baka i djeda.
Da su bar moji roditelji to znali.
LD: Do vremena kada smo završavale svoje gay putovanje oko svijeta,
(Smijeh)
proputovale smo 80,500 kilometara
i snimile 120 sati vrijednih video uradaka.
Proputovale smo 15 zemalja
i razgovarale sa 50 Supergayeva.
Na kraju, uopće ih nije bilo teško pronaći.
JC: Da, još se događaju tragedije
na grbavom putu do jednakosti.
Ne zaboravimo da 75 zemalja i dalje smatra homoseksualnost kriminalom.
Ali također postoje priče o nadi i hrabrosti
u svakom kutku svijeta.
Ono što smo na kraju naučile iz našeg putovanja je to da
jednakost nije izum zapada.
LD: Jedan od ključnih faktora u ovoj borbi za jednakost je snaga,
snaga zbog koje sve više ljudi prihvaća sama sebe
i koristi sve prilike koje im se pružaju
za mijenjanje dijela svog svijeta,
i snaga zbog koje sve više zemalja
pronalazi model za jednakost.
Kada je Nepal ostvario prava protiv LGBT diskriminacije,
Indija je pokušala postići i više.
Kada je Argentina usvojila bračnu jednakost,
slijedile su je Urugvaj i Brazil.
Kada je Irska rekla "da" jednakosti,
(Pljesak)
svijet je zastao i to primjetio.
Kada američki Vrhovni sud napravi istu stvar,
svi ćemo biti ponosni.
(Pljesak)
JC: Dok smo pregledavale snimke,
shvatile smo da gledamo ljubavnu priču.
To nije bila ljubavna priča koja se očekivala od mene,
već priča ispunjena slobodom, avanturama i ljubavlju
koje nikada nisam mogla zamisliti.
Godinu dana nakon što smo se vratile kući,
bračna jednakost je došla u Kaliforniju.
I na kraju, vjerujemo, da će ljubav pobijediti.
(Video) Uz pravo koje mi je dodijeljeno,
od države Kalifornije
i svemogućega Boga,
proglašavam vas životnim partnerima.
Možete se poljubiti.
(Pljesak)