ג'ני צ'אנג: כשסיפרתי להוריי שאני לסבית,
הדבר הראשון שהם אמרו לי היה:
"אנחנו מביאים אותך בחזרה לטייוואן"
(צחוק)
לדעתם, הנטיות המיניות שלי היו באשמת אמריקה.
המערב השחית אותי עם רעיונות משובשים
ולו הוריי לא היו עוזבים את טייוואן
זה לא היה קורה לביתם היחידה.
למען האמת, תהיתי אם הם צודקים.
כמובן שיש הומוסקסואלים באסיה,
כמו שיש הומוסקסואלים בכל מקום בעולם.
אבל האם הרעיון של לחיות חיים "מחוץ לארון"
במובן של: "אני לסבית, זו בת הזוג שלי, ואנחנו גאות בחיים שלנו ביחד"
זה רק רעיון מערבי?
לו הייתי גדלה בטייואן, או בכל מקום מחוץ למערב,
האם הייתי מוצאת מודלים של אנשים להט"בים שמחים ופורחים?
ליזה דזולס: גם לי היו רעיונות דומים.
כעובדת סוציאלית לHIV בסן פרנסיסקו,
פגשתי מהגרים הומוקסואלים רבים.
הם סיפרו לי את סיפורי הרדיפה שלהם במולדתם
רק בגלל היותם הומוסקסואלים,
והסיבות שהם ברחו לארה"ב.
ראיתי איך זה דיכא אותם.
אחרי עשר שנים של עבודה כזו,
הייתי צריכה סיפורים טובים יותר בשביל עצמי.
ידעתי שהעולם אינו מושלם,
אבל בטח לא כל סיפור גאה הוא טרגי.
ג'.צ'.: אז כזוג, לשתינו היה צורך למצוא סיפורים של תקווה.
אז יצאנו במשימה לטייל בעולם
ולחפש את האנשים שקראנו להם: "הסופרגייז"
(צחוק)
אלה יהיו האינדיבידואלים הלהט"בים
שעושים משהו מדהים בעולם.
הם יהיו גיבורים, עיקשים,
ויותר מכל, גאים במי שהם.
הם יהיו האנשים שאני שואפת להיות.
התוכנית שלנו הייתה לשתף את העולם בסיפורים שלהם דרך קולנוע.
ל.ד.: הייתה בעיה אחת.
היה לנו אפס ניסיון בעיתונאות ואפס ניסיון בקולנוע.
(צחוק)
אפילו לא ידענו היכן למצוא את הסופרגייז,
אז היינו צריכות לסמוך על כך שהכל יסתדר במהלך הדרך.
אז בחרנו 15 מדינות באסיה, אפריקה ודרום אמריקה,
מדינות מחוץ למערב, שהיו מגוונות מבחינת זכויות להט"בים.
קנינו מצלמת וידאו,
הזמנו ספר על איך ליצור סרט דוקומנטרי --
(צחוק)
אפשר ללמוד הרבה היום --
ויצאנו אל המסע חובק העולם שלנו.
ג'.צ': אחת המדינות הראשונות שטיילנו בה הייתה נפאל.
למרות העוני הרווח, מלחמת אזרחים של עשור,
ולאחרונה, רעידת אדמה נוראית,
נפאל עשתה צעדים רבים במלחמה לשיוויון.
אחת מהנשים החשובות בתנועה היא בומיקה שרסטה
אשה טרנסג'נדרית תוססת ויפיפיה.
בומיקה הייתה צריכה להתגבר על הדחה מביה"ס
ועל מאסר עקב הייצוג המגדרי שלה.
אבל ב2007, בומיקה והארגון לזכויות להט"בים של נפאל
ניצחו בעתירה לבית המשפט העליון של נפאל
להגן מאפלייה נגד להט"בים.
הנה בומיקה:
(וידאו:) בס: במה אני גאה?
אני אדם טרנסג'נדרי.
ואני כל כך גאה בחיים שלי.
ב21 בדצמבר, 2007,
בית המשפט העליון של נפאל החליט
לתת לטרנסג'נדרים כרטיסי זהות
ונישואין חד מיניים.
ל.ד.: אני יכולה להעריך את הביטחון העצמי של בומיקה באופן יומיומי.
משהו פשוט כמו להשתמש בשירותים ציבוריים
יכול להיות אתגר עצום כשאת לא נכנסת
לציפיות המגדריות הסגורות של אנשים.
במסענו באסיה
הרבה פעמים הלחצתי נשים בשירותים ציבוריים.
הן לא היו רגילות לראות אנשים כמוני.
הייתי צריכה לחשוב על אסטרטגיה להשתין בשלווה.
(צחוק)
אז בכל פעם שנכנסתי לשירותים,
הייתי מחצינה את החזה שלי להראות את איבריי הנשיים,
ומנסה להיות לא מאיימת ככל הניתן.
פורסת את ידיי ואומרת "שלום"
רק כדי שיוכלו לשמוע את הקול הנשי שלי.
כל זה נהיה די מעייף, אבל זה מי שאני.
אני לא יכולה להיות שום דבר אחר.
ג'.צ': אחרי נפאל, נסענו להודו.
מצד אחד, הודו היא חברה הינדית
ללא מסורת של הומופוביה.
מצד שני, זוהי גם חברה מאוד פטריארכלית,
הדוחה כל מה שמאיים על הסדר הגברי-נשי.
כשדיברנו עם פעילים,
הם אמרו לנו שהעצמה מתחילה בהבטחת שיוויון מגדרי,
בו סטטוס האשה בחברה מבוסס.
וכך הסטטוס של להט"בים יכול גם כן להתקבל.
ל.ד.: שם פגשנו את הנסיך מנבנדרה.
הוא הנסיך ההומו המוכרז הראשון בעולם.
הנסיך מנבנדרה יצא מהארון בתוכנית של אופרה ווינפרי,
באופן מאוד בינלאומי.
הוריו התכחשו לו.
והאשימו אותו בכך שהוא מביא אשמה רבה למשפחה המלכותית.
ישבנו עם הנסיך מנבנדרה
ודיברנו איתו על הסיבות בגללן הוא החליט לצאת מהארון באופן כה פומבי.
הנה הוא:
(וידאו): הנסיך מנבנדרה: הרגשתי שהיה צורך גדול
לשבור את הסטיגמה והאפלייה הקיימת בחברה שלנו.
וזה הביא אותי לצאת מהארון באופן פומבי ולדבר על עצמי.
בין אם אנחנו הומואים, לסביות, טרנג'נדרים, ביסקסואלים
או כל מיעוט אחר אליו אנו שייכים.
כולנו צריכים להתאחד ולהילחם על זכויותינו.
אי אפשר להשיג זכויות להט"בים בבתי משפט
אלא בלבבות ומוחות של האנשים.
ג'.צ'.: כשהסתפרתי,
האשה שסיפרה אותי שאלה אותי:
"יש לך בעל?"
זו הייתה שאלה שחששתי ממנה
ששאלו אותי הרבה מהמקומיים כשטיילתי.
כשהסברתי לה שאני עם אישה במקום גבר,
היא הייתה ספקנית,
והיא שאלה אותי הרבה שאלות על התגובות של הוריי
והאם אני עצובה על כך שלעולם לא יהיו לי ילדים.
אמרתי לה שאין שום הגבלות לחיים שלי
ושאני וליסה מתכננות להקים משפחה ביום מן הימים.
האשה הזו עמדה לקטלג אותי
כעוד אחת מהמערביות המשוגעות האלו.
היא לא יכלה לדמיין שתופעה כזו
תקרה במדינה שלה.
כלומר, עד שהראיתי לה את התמונות של הסופרגייז
שרואיינו בהודו.
היא זיהתה את הנסיך מנבנדרה מהטלוויזיה
מהר מאוד היה לי קהל של עוד ספריות
שהתעניינו בלפגוש אותי.
(צחוק)
ובאחר הצהריים הרגיל הזה,
הייתה לי ההזדמנות להכיר לסלון יופי שלם
שינויים חברתיים שקרו במדינה שלהם.
ל.ד.: מהודו, נסענו למזרח אפריקה,
אזור הידוע באי סובלנות כלפי להט"בים.
בקניה, 98% מהאנשים שיוצאים מהארון מול משפחתם
מוכחשים.
מעשים הומוסקסואלים הם פשע ויכולים להוביל למאסר.
בקניה פגשנו את דוד קוריה הנעים.
לדוד הייתה משימה עצומה, הוא רצה לעבוד למען עניים
ולשפר את הממשלה שלו.
הוא החליט להתמודד לסנט.
הוא נהיה המתמודד הפוליטי ההומו הראשון בקניה.
דוד רצה להתמודד עם הקמפיין שלו בלי להדחיק את מי שהוא.
אבל דאגנו לבטחונו
כי הוא התחיל לקבל איומים על חייו.
(וידאו:) דוד קוריאה: בשלב הזה ממש ממש פחדתי
בגלל שהם באמת ביקשו את מותי.
וכן,
יש כמה אנשים שהיו עושים את זה
והם מרגישים שהם מקיימים חובה דתית.
ג'.צ': דוד לא התבייש במי שהוא.
אפילו אל מול האיומים,
הוא נשאר אותנתי.
ל.ד.: בקצה השני של הספקטרום נמצאת ארגנטינה.
בארגנטינה 92% מהאוכלוסייה מזדהה כקתולית.
אך לארגנטינה יש חוקי להט"בים שאפילו יותר מתקדמים
מאלו של ארה"ב.
ב2010, ארגנטינה נהייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית
והעשירית בעולם כולו שאימצה שיוויון בנישואין.
שם פגשנו את מריה רשיד.
מריה הייתה מניעה גדולה מאחורי התנועה הזו.
מריה רשיד (ספרדית): אני תמיד אומרת שבמציאות
ההשפעות של שיוויון בנישואין
הן לא רק עבור אותם זוגות שמתחתנים.
הם עבור הרבה אנשים שלמרות שאולי הם לא יתחתנו לעולם,
הם יתפסו באופן שונה על ידי עמיתיהם לעבודה,
משפחותיהם ושכניהם,
מהמסר הלאומי של המדינה של שוויון.
אני מאוד גאה בארגנטינה
בגלל שארגנטינה היום היא מודל לשיוויון.
ואני מקווה שבקרוב
לכל העולם יהיו אותם זכויות.
ג'.צ'.: כשביקרנו בארץ אבותיי
הלוואי שיכולתי להראות להורים שלי מה שמצאנו שם.
בגלל שזה מי שפגשנו:
(וידאו): ברוכים הבאים לשיינגהיי גייז!
(צחוק)
קהילה שלמה של אנשים להט"בים צעירים ויפים.
כמובן שהיו להם הקשיים שלהם.
אבל הם לחמו אותם.
בשנגהיי הייתה לי ההזדמנות לדבר עם קבוצת לסביות מקומית
ולספר להן את הסיפור שלנו במנדרינית השבורה שלי.
בטייפיי, בכל פעם שעלינו למטרו,
ראינו עוד זוג לסביות מחזיקות ידיים.
וגילינו שהאירוע הלהט"בי הגדול ביותר באסיה
מתרחש רק כמה רחובות מהיכן שסבי וסבתי התגוררו.
לו רק הוריי היו יודעים.
ל.ד.: כשסיימנו את מסענו הלא כל כך סטרייטי,
(צחוק)
עברנו 80,000 קילומטר
אספנו 120 שעות של וידאו.
טיילנו ב15 מדינות
וראיינו 50 סופרגייז.
מסתבר שלא היה קשה למצוא אותם בכלל.
ג'.צ'.: כן, עדיין יש טרגדיות שמתרחשות
בדרך המפותלת אל השיוויון.
ובואו לא נשכח ש 75 מדינות עדיין אוסרות הומוסקסואליות בחוק.
אבל יש גם סיפורים של תקווה וגבורה
בכל פינה של העולם.
בסופו של דבר, מה שלקחנו מהמסע שלנו הוא
ששיוויון זו לא המצאה מערבית.
ל.ד.: אחד הגורמים המשמעותיים בתנועת השיוויון הזו היא מומנטום,
מומנטום ככל שיותר ויותר אנשים מקבלים את עצמם
ומשתמשים בכל הזדמנות שיש להם
כדי לשנות את החלק שלהם בעולם,
ומומנטום ככל שיותר ויותר מדינות
מוצאות מודלים של שיוויון אחת בשניה.
כשנפאל הגנה נגד אפליית להט"בים,
הודו דחפה יותר.
כשארגנטינה אימצה נישואין חד מיניים,
אורוגוואי וברזיל הלכו בעיקבותיה.
כשאירלנד אמרה כן לשיוויון,
(מחיאות כפיים)
העולם עצר ושם לב.
כשבית המשפט העליון של ארה"ב מצהיר לעולם
על זה כולנו יכולים להיות גאים.
(מחיאות כפיים)
ג'.צ'.: כשעברנו על הסרטים שלנו
הבנו שאנחנו צופות בסיפור אהבה.
זה לא הסיפור שציפו ממני
אבל זה סיפור עם יותר חופש, הרפתקה ואהבה
מכל סיפור שיכולתי לדמיין.
שנה לאחר שחזרנו מהטיול שלנו,
נישואין חד מיניים הגיעו לקליפורניה.
ואנחנו מאמינות שבסוף, האהבה תנצח.
(וידאו): מתוקף כוחי
שנתנה לי מדינת קליפורניה
ונתן לי האל הגדול,
אני מכריז עליכן כבנות זוג לחיים.
אתן יכולות להתנשק.
(מחיאות כפיים)