Мене виховали дві лесбіянки в горах,
звідки я, як той лісний гном, нещодавно спустився в Нью-Йорк.
(Сміх)
В голові був такий безлад, але згодом я звикся з цим.
Почну з того моменту, коли мені було 8 років.
Я взяв дерев'яну коробку,
поклав туди 1 долар, ручку, виделку, і закопав це все в штаті Колорадо.
Думав я, що через 500 років якісь прибульці знайдуть цю коробку
і дізнаються, як наш рід людський обмінювався ідеями,
а можливо навіть як ми їли спагетті.
Я не знав точно.
Однак, кумедно якось виходить,
бо ось він я, через 30 років, все ще роблю коробки.
Якось я був на Гаваях.
Я люблю походи та серфінг, і всілякі там дивні речі.
Я робив колаж для мами.
Узяв словник, розірвав його,
і зробив щось на кшталт сітки художниці Аґнес Мартін.
Я полив це все смолою, але туди прилипла бджола.
Мама боїться їх, і в неї на них алергія,
тому я вилив на полотно ще смоли, намагаючись заховати бджолу.
Натомість все вийшло навпаки:
утворився ефект збільшення,
як збільшувальне скло на сторінках словника.
І що я зробив? Створив ще більше коробок.
Цього разу я почав класти туди електронні прилади, жаб,
дивні пляшки, що я знаходив на вулицях, все, що міг знайти -
тому що все що я робив у житті - це знаходив речі,
пов'язував їх між собою, та вигадував історії про них.
Так я почав обводити речі
і усвідомив: ну і ну, я можу малювати в просторі!
Я можу створювати вільні лінії,
так само як обводять труп на місці злочину.
Тоді я виклав всі речі
та створив власну картотеку всіх винайдених зразків.
Спершу рослини, про які можна створити уявлення.
Потім дивні комахи та створіння.
Мені було так цікаво. Я просто малював на шарах смоли.
І це було круто: я почав виставляти свої роботи.
Я зміг трішки підзаробляти і міг запросити свою дівчину на вечерю,
наприклад в Sizzler.
Нічогенько так собі.
(Сміх)
В якийсь момент я звернувся до створення людських форм,
скульптур зі смоли у повний зріст з обрисами людей всередині шарів скла.
Все було пречудово, окрім одного:
це б мене вбило.
Я не знав, що мені робити далі. Ця смола просто вбивала мене.
Кожної ночі я лягав спати і думав про це.
Я спробував працювати ці склом.
Почав малювати на шарах скла,
так начебто ви малюєте на вікні, а потім накладаєте ще одне,
і ще одне, а потім з'єднуєте їх разом,
в результаті чого утворюється тривимірна композиція.
У мене вийшло, тому що я міг припинити користуватись смолою.
І так я робив протягом багатьох років,
кульманацією чого став величезний творчий проект "Триптих".
На його створення мене надихнула картина
Ієронімуса Босха "Сад земних утіх"
в музеї Прадо в Іспанії.
Бачили цю картину, друзі?
Чудово. Це кльова картина.
Кажуть, вона випередила свою епоху.
Так от, "Триптих". Зараз розкажу про неї.
ЇЇ вага - 11 тисяч кілограмів,
а довжина - 5,5 метрів.
Вона - двостороння, тому разом її довжина - 11 метрів.
Вона трохи дивна.
Це фонтан з крові.
(Сміх)
Зліва ви бачите Ісуса та сарану.
А це - печера,
де створіння з головами тварин подорожують між двох світів.
Вони йдуть з уявного світу
до аналогового підземного світу, де ховаються.
Ось тут створіння з головами тварин стоять поряд з маяком
і збираються масово втопитись в океані.
Океан створено з тисячі елементів.
А це бог із тілом птаха, прив'язаний до лінкору.
(Сміх)
Біллі Ґрем плаває в океані;
тут і нафтова пляма від аварії на платформі "Горизонт"; і Воллі;
і укриття Усама бен Ладена - всі ці дивні речі, що ви побачите,
якщо придивитесь ближче до океану.
А ось жінка.
Вона виходить з океану і випльовує нафту собі в одну руку,
а з іншої її руки випливають хмари.
Її руки неначе чаші терезів
зберігають рівновагу між міфічними Землею та космосом.
Це один бік "Триптиха".
Немов коротке оповідання.
Це її рука, куди вона випльовує нафту.
Потім, якщо ви погляне з іншого боку,
звідти схоже, що вона тримає стовбур,
як клюв птаха, з якого вона випльовує хмари.
Також у неї є 5-метровий зміїний хвіст, що з'єднує "Триптих".
Її хвіст спалахує від вогню, що вивергається з вулкану.
(Сміх)
Не знаю, чому це сталось.
(Сміх)
Знаєте, так інколи буває.
Її хвіст закінчується в оці циклопа, створеного із карток з фото
терористів, винних у теракті 1986 року.
Бачили їх коли-небудь?
Їх зробили у 80х, як бейсбольні картки з фото терористів.
Випереджають свій час.
(Сміх)
Переходимо до мого останнього проекту.
Зараз я працюю над двома проектами:
один називається "Психогеографії".
Я говорю про 6-річний проект, метою якого є створення 100 скульптур.
Кожна з них - це сховище наших культур,
що складається зі шматків друкованих видань.
Неважливо, чи це енциклопедії, чи словники, чи журнали,
але кожна з них представляє собою архів у людській подобі.
Вони переміщаються групами по 20, 4 або 12.
Вони подібні до клітин: спочатку об'єднуються, потім діляться.
А ви немов проходите крізь них. Для цього мені потрібні роки.
Кожна зі скульптур створена з предметного скла мікроскопа вагою 1 тонна
та людини, що застрягла всередині.
У цієї є маленька печера в грудях.
Ось її голова, а ось - груди. Тут ви бачите щось на кшталт початку.
Поглянемо зараз до низу:
ось це водоспад, що виривається з грудей.
Він прикриває його статевий орган або що б там не було,
щось що притаманне і чоловікові, і жінці.
Зараз хутко розповім вам про ці роботи,
тому що немає часу довго пояснювати.
Ось тут ви можете побачити шари скла.
Це - тіло розділене навпіл.
А у цього дві голови,
і вони спілкуються між собою.
Тут ви бачите пігулки, які з'являються в дивної постаті
та потрапляють до однієїї з голів.
Тут, усередині печери, відбувається невеликий епізод лісової історії.
Бачите?
Загалом, тут мова йде про всі ці коробки,
як ті, в яких ми знаходимось.
Це - коробка, де ми зараз; сонячна система - це теж коробка.
А тепер поглянемо на мою останню коробку.
Це - цегляна коробка під назвою "Pioneer Works".
(Оплески)
А всередині є і фізик,
і нейробіолог, художник, музикант,
і письменник, радіостанція, музей та школа,
видавничий відділ, що розповсюджує всі наші надбання по світу;
і сад.
Ми потрясемо цю коробку,
і люди всередині починають зіштовхуватись, як ті часточки.
Гадаю, саме так ми можемо змінити світ,
переглянувши те, що у нас всередині, і коробку, в якій ми живемо.
І люди збираються разом, щоб усвідомити, що ми всі знаходимось в цій коробці,
що ця ілюзія відмінності,
ідея країн, кордонів, релігій не працює.
Ми всі зроблені з одного тіста і всі знаходимось в одній коробці.
Якщо ми не почнемо обмінюватись цим "тістом" ласкаво та люб'язно,
то ми скоро так загинемо.
Дуже вам вдячний.
(Оплески)