[MASKINER LARMER]
Ideen opstod som et eventyr. Forstår du?
En skulptur, der skulle skabes
på skibet
på rejsen.
Eventyret i det var tanken om en skulptur,
et kunstværk,
der blev skabt sådan her,
midt ude på havet, hvis du forstår?
Men samtidigt var det det, at modellen kommer fra vest,
rejser mod øst og derefter vender tilbage igen
til vesten på denne rejse,
men meget tæt på eventyr-tanken.
Det var den hårde virkelighed,
det hårde i arbejdet,
jeg mener den måde, som værket udnyttes på.
Logikken i profitten, der ligger bag,
at skabe denne sammenhæng mellem transporttiden og produktionstiden.
[EN TRYKLUFTHAMMER LARMER]
I min branche ser man mange mennesker.
Man ser mange ansigter, mange kroppe,
og historierne er forbundne med disse kroppe,
med disse... Det er menneskelige oplevelser.
Med dette værk er det lidt anderledes.
Det er historien om et stykke marmor.
Det er historien om en sten,
der bliver hugget ud af et bjerg
og derefter rullet ned
og over på et skib,
for derefter at påbegynde rejsen,
hvor stenen undergår en transformering.
Det gør det naturligvis lidt mere metaforisk.
Men samtidigt kan man i videoen, i dette værk, se ansigter, kroppe, menneskelige handlinger.
Det handler om marmorstykket, men også om menneskenes arbejde på det.
Det handler ikke om deres personlige historier,
men om deres tilstedeværelse.
Deres tilstedeværelse er vigtig.
Deres handlinger er vigtige.
Og deres...det, som de...
De fremstiller søjlen,
så den bliver ikke fremstillet på nogen mirakuløse måder.
[SKIBSMOTOR DUNKER]
Denne transformering af noget, der kommer fra naturen,
som man har hevet ud af sin kontekst,
hvorefter det
bliver et kulturelt udtryk gennem handlinger.
Det kommer fra naturen.
Fra naturen, på vej mod kulturen.
Hvad der opstår og mistes under denne transformering.
Den søjle, som vi ser nu,
den er pænt udført,
den er en ganske fin typemodel,
en kulturel model,
men samtidigt mister den noget af
sin grovhed, det naturlige aspekt.
[SKIBSMOTOR DUNKER)
Filmen slutter med skibet og havet,
og man ser slet ikke søjlen til sidst, for skibslugen er lukket.
Rejsen er stadig igang.
Den fortsætter.
Den fortsætter,
men jeg ønskede, at skulpturen skulle her til Paris.
Den skulle være her som et løfte om et skridt på rejsen.
Europa var søjlens destination.
Jeg ønskede, at søjlen skulle hertil.
Her til Paris.
Og her er vi så.
Vi er omgivet af søjler i Paris.
Selv lige her på Concordepladsen
kan man se en søjle i midten, og vi er omgivet af søjler.
Søjlen er et meget symbolsk element,
Overordnet set er det et meget symbolsk element, både i Østen og i Vesten.
I Vesten forbinder vi dem med templer.
Vi forbinder dem med den styrke.
Den er oprejst. Den er lodret.
Faktum er, at her ligger søjlen ned.
Under hele rejsen ligger den ned, og den er alligevel...
Sådan ønsker jeg, at det skal forblive.
Det er naturligvis et spil mellem
kraften og det at være impotent, på en måde. Forstår du?
Som du sagde, så er den lavet i Kina.
Når vi ser skiltet "Made in China," så tænker vi, at det ikke er ægte.
Der bliver sat spørgsmålstegn ved tanken om ægthed.
[RADIOEN SPILLER KINESISK MUSIK]
Billeder kan fortælle og holde fortællingen åben, det er en god ting.
Ordet er mere definerende.
Forstår du?
Når man giver et navn til noget, så definerer man det mere.
Billedet fortæller noget, men der er altid en hemmelighed.
[SKIBSMOTOR DUNKER]
Det handler altid om processen.
Det handler om denne fortsatte transformering,
hvor ting altid bliver til noget andet.
I denne proces, hvor noget nyt opstår, hvis man dér kan
finde nogle tegn på sandheden, der flytter sig...
Det er det største.
[SKIBSMOTOR DUNKER, HAMMER LARMER]
(MARMOR FALDER]