Ura je štiri zjutraj. Čez osem ur imate pomemben izpit,
potem pa še klavirski recital.
Učili ste se in vadili cele dneve, a še vedno se ne počutite pripravljeni.
Kaj storiti?
Lahko spijete še eno kavo
ter še nekaj ur študirate in vadite,
a verjemite,
morda je bolje odložiti knjige in note
ter iti spat.
Spanec zavzema skoraj tretjino življenja,
a številni mu ne namenimo dovolj pozornosti in skrbi.
Pogosto je za to kriv velik nesporazum.
Spanje ni izguba časa,
ni samo počitek, ko smo opravili vse pomembno delo.
Ne, gre za ključen čas,
v katerem telo uravnoteži in uredi vse svoje temeljne sisteme,
vpliva na dihanje
in ureja vse od prekrvavitve do rasti in imunskega sistema.
Super, ampak o tem se boste spraševali šele po izpitu, ne?
Ne tako hitro.
Izkaže se, da je spanec ključen tudi za možgane,
saj petina vaše krvi
gre skoznje, ko spite.
In medtem ko spite,
se možgani intenzivno restrukturirajo,
kar je nujno za delovanje spomina.
Na prvi pogled
naša moč spomina ni nič posebnega.
Psiholog Herman Ebbinghaus je v 19. stoletju pokazal,
da ponavadi v prvih dvajsetih minutah
pozabimo 40 odstotkov novega materiala,
čemur pravimo krivulja pozabljanja.
A to izgubo lahko preprečimo z utrjevanjem spomina,
torej s premikanjem informacij
iz šibkega kratkoročnega spomina v bolj trajen dolgoročni spomin.
Temu pripomore pomemben del možganov,
ki se mu reče hipokampus.
Njegov pomen za dolgoročni spomin
je v 50-ih letih prejšnjega stoletja dokazala Brenda Milner
z raziskavo na pacientu H.M.
Ko so mu odstranili hipokampus,
je H.M. imel težave s kratkoročnim spominom,
vendar se je s ponavljanjem lahko naučil opravljati fizične naloge.
Brez hipokampusa
je tudi težko oblikoval dolgoročne spomine.
Ta primer je med drugim razkril,
da je hipokampus posebej dejaven
pri utrjevanju dolgoročnega deklarativnega spomina,
recimo glede dejstev in konceptov, ki jih morate znati za tisti izpit,
bolj kot proceduralnega spomina,
recimo premikanje prstov, da bi obvladali tisti recital.
Milnerjeva in potem v 90. letih Eric Kandel
sta razvila model postopka utrjevanja spomina.
Senzorični podatki so prepisani
in začasno zabeleženi v nevronih kot kratkoročni spomin.
Potem potujejo v hipokampus,
ki utrdi in okrepi nevrone v tem delu skorje.
Zaradi nevroplastičnosti
se oblikujejo novi sinaptični vozli, kar omogoči nove povezave med nevroni
in utrdi nevronsko mrežo,
kamor se bo informacija vrnila kot dolgoročni spomin.
Zakaj si potem zapomnimo nekatere stvari, drugih pa ne?
Obstajajo načini, kako vplivati
na obseg in učinek spomina.
Recimo, spomini, ki nastanejo ob močnejših občutjih
ali med stresom,
so močnejši, ker je hipokampus povezan s čustvi.
A eden bistvenih dejavnikov za utrjevanje spomina
je, uganili ste,
dober spanec.
Spanje je sestavljeno iz štirih faz,
najgloblji sta t.i. spanje počasnih valov
in faza hitrega gibanja zrkel (REM).
EEG naprave, ki merijo te faze spanja,
so pokazale, da se električni impulzi
gibljejo med možganskim deblom, hipokampusom, talamusom in skorjo,
ki so postaje pri oblikovanju spomina.
Različne faze spanca pomagajo utrditi
različne tipe spomina.
Med ne-REM spanjem počasnih valov
se deklarativni spomin kodira v začasno skladišče
v zadnjem delu hipokampusa.
Skorja in hipokampus ga s stalnim medsebojnim dialogom
vedno znova reaktivirata,
kar spomin postopoma prenese v dolgoročno skladišče v skorji.
REM spanje pa z dejavnostjo, podobno tisti v budnem stanju,
pomaga utrjevati proceduralni spomin.
Študije kažejo,
da če zaspite tri ure po tem, ko ste se naučili formule,
ter uro po tem, ko ste vadili lestvico, bo to prineslo najboljši rezultat.
Morda zdaj razumete, zakaj premalo spanca
ne samo da na dolgi rok škodi zdravju,
ampak tudi preprečuje,
da bi si zapomnili znanje in vaje prejšnjega večera.
To pomeni, da nasvet "prespi vso stvar", res deluje.
Ko pomislite na notranje spremembe
ter nove povezave, ki nastanejo, ko drnjohate,
bi lahko rekli, da dober spanec
vsako jutro prinese nove in boljše možgane,
pripravljene na nove izzive.