Četiri su sata ujutro i veliki je ispit za osam sati,
uz koji moraš naučiti i recital.
Učiš i sviraš već danima, ali i dalje se ne osjećaš spremno ni za jedno od toga.
Pa što možeš učiniti?
U redu, možeš popiti još jednu šalicu kave
i provesti još nekoliko sati štrebajući i vježbajući,
ali vjerovao ili ne,
možda bi bilo bolje da zatvoriš knjige i odložiš instrument
te odeš spavati.
Spavanje zauzima gotovo trećinu naših života,
ali mnogi od nas obraćaju začuđujuće malo pažnje i brige za to.
Ovo zanemarivanje često je rezultat velikog nerazumijevanja.
Spavanje nije gubitak vremena
ili samo način odmora kad je sav naš bitan posao završen.
Umjesto toga, ono je kritična funkcija
tijekom koje naše tijelo uravnotežuje i regulira svoje vitalne sustave,
utječući na disanje
i regulirajući sve, počevši od cirkulacije do rasta i imunosnog odgovora.
To je odlično, ali o tome se možeš brinuti nakon ovog ispita, nije li tako?
Pa, ne tako brzo.
Ispostavilo se da je spavanje također presudno za tvoj mozak
s petinom krvi koja cirkulira tvojim tijelom,
a usmjerava se prema mozgu kako toneš u san.
I ono što se događa u tvome mozgu dok spavaš
intenzivno je aktivan period obnove
koja je presudna u tome na koji način funkcionira naše pamćenje.
Na prvi pogled,
naša sposobnost pamćenja stvari ne čini se uopće pretjerano dojmljiva.
Psiholog iz 19. stoljeća Herman Ebbinghaus
dokazao je da normalno zaboravljamo 40% novih informacija
unutar prvih dvadeset minuta,
a taj je fenomen poznat kao krivulja zaboravljanja.
Ali ovaj gubitak može se spriječiti konsolidacijom pamćenja,
procesom kojim se informacija prebacuje
iz našeg prolaznog kratkoročnog pamćenja u trajnije dugoročno pamćenje.
Ova konsolidacija pojavljuje se uz pomoć bitnog dijela mozga
poznatog kao hipokampus.
Njegovu ulogu u dugoročnom pamćenju
demonstrirala je 1950-ih Brenda Milner
u svojem istraživanju s pacijentom poznatim kao H. M.
Nakon što mu je odstranjen hipokampus,
sposobnost H. M.-a da stvara kratkotrajna pamćenja je oštećena,
ali mogao je naučiti fizičke zadatke ponavljanjem.
Zbog odstranjenja njegova hipokampusa,
sposobnost H. M.-a da stvara dugoročna pamćenja isto je bila oštećena.
Ono što je ovaj slučaj otkrio, među ostalim,
jest da je hipokampus posebno uključen
u konsolidaciju dugoročnog deklarativnog pamćenja,
kao što su činjenice i pojmovi koje moraš naučiti za ispit,
za razliku od proceduralnog pamćenja,
kao što su pokreti prstiju koje moraš savladati za taj recital.
Milnerini nalazi, zajedno s radom Erica Kandela iz 90-ih,
pružili su nam trenutni model načina na koji proces konsolidacije radi.
Senzorni podaci u početku se prepisuju
i privremeno pohranjuju u neuronima kao kratkoročno pamćenje.
Od toga, oni putuju do hipokampusa
koji jača i povećava neurone u tom kortikalnom području.
Zahvaljujući fenomenu neuroplastičnosti,
stvaraju se novi sinaptički završeci omogućujući nove veze među neuronima
i jačanje neuronske mreže
gdje se informacija vraća u obliku dugoročnog pamćenja.
I, zašto onda pamtimo neke stvari, a druge ne?
Pa, postoji nekoliko načina utjecanja
na opseg i učinkovitost pamćenja.
Na primjer, sjećanja stvorena u vrijeme pojačanih emocija
ili pak stresa
bit će bolje zapamćena zbog povezanosti hipokampusa i emocija.
Ali jedan značajan faktor koji doprinosi konsolidaciji pamćenja je,
pogađate,
dobar noćni san.
Spavanje se sastoji od četiri faze,
od kojih su najdublje poznate kao sporovalno spavanje
i brzi pokreti očiju.
EEG uređaj, prateći ljude tijekom ovih faza,
pokazao je električne impulse
koji se kreću između moždanog debla, hipokampusa, talamusa i korteksa,
koji služe kao relejne stanice formacije pamćenja.
I pokazalo se da različite faze sna pomažu konsolidaciji
različitih tipova sjećanja.
Tijekom non-REM sporovalnog sna,
deklarativno pamćenje enkodira se u trajno skladište
u prednji dio hipokampusa.
Kroz neprekidnu komunikaciju između korteksa i hipokampusa,
tada se opetovano reaktivira,
potičući njegovu postupnu preraspodjelu u dugoročno skladištenje u korteksu.
REM faza sna, s druge strane, sa svojom sličnošću s fazom budnosti mozga,
povezana je s konsolidacijom proceduralnog pamćenja.
Tako na temelju istraživanja
odlazak na spavanje tri sata nakon pamćenja svojih formula
i jedan sat nakon vježbanja ljestvica bio bi idealan.
Pa nadajmo se da sada vidiš kako preskačući san
ne samo da štetiš svome zdravlju,
nego je također manje vjerojatno
da ćeš zadržati to znanje i vježbe od prethodne noći,
što sve potvrđuje mudrost fraze "Prespavaj!"
Kad razmisliš o unutarnjoj obnovi
i stvaranju novih veza koje se odvijaju dok drijemaš,
možeš zaključiti da će te dobar san
buditi svako jutro s novim i poboljšanim mozgom
koji je spreman suočiti se s novim izazovima.