În 1997, într-un meci între Franța și Brazilia,
un fotbalist tânăr, pe numele său Roberto Carlos,
se pregătea să șuteze o lovitură liberă de la 35 de metri.
Fără o traiectorie directă către poartă,
Carlos a decis să încerce imposibilul.
Lovitura sa a ocolit jucătorii din zid,
dar chiar înainte să iasă din teren, mingea și-a curbat traiectoria spre stânga
și a ajuns în poartă.
Conform primei legii a lui Newton,
un obiect se va mișca în aceeași direcție și cu aceeași viteză
până când o forță acționează asupra sa.
Când Carlos a lovit mingea, i-a oferit direcție și viteză,
dar ce forță a făcut ca traiectoria mingii să se curbeze
și să marcheze unul dintre cele mai mărețe goluri din istoria sportului?
Răspunsul se află în rotirea mingii.
Carlos a lovit mingea în cadranul inferior drept al mingii,
trimițând-o sus și spre dreapta, dar rotindu-se în jurul axei sale.
Mingea și-a început traiectoria într-o manieră liniară,
dar aerul o încetinea.
Pe o parte, aerul se deplasa în sens opus mișcării de rotație a mingii,
creând o presiune crescută,
pe când pe cealaltă jumătate, aerul se deplasa în același sens,
creând o zonă cu presiune scăzută.
Această diferență a făcut ca traiectoria
mingii să se curbeze spre zona cu presiune mai mică.
Acest fenomen poartă numele de efectul Magnus.
Acest tip de lovitură, deseori numită lovitură în formă de banană,
e încercată deseori
și e unul dintre elementele care fac acest joc frumos.
Dar curbarea traiectoriei mingii cu precizia necesară
pentru a ocoli jucătorii din zid și a intra apoi în poartă e dificilă.
Prea înaltă și va trece peste poartă.
Prea joasă și va atinge pământul înainte să se curbeze.
Prea largă și nu ajunge la poartă.
Nu e destul de largă și vei lovi zidul de jucători.
Prea slabă și se va curba prea devreme sau deloc.
Prea puternică și se va curba prea târziu.
Același efect face posibilă
înscrierea altui gol ce pare imposibil:
un gol din colțul terenului.
Efectul Magnus a fost prima dată documentat de Sir Isaac Newton
după ce l-a observat în timp ce juca tenis în 1670.
Acest efect se aplică și mingilor de golf, frisbee și baseball.
În fiecare caz, se întâmplă același lucru.
Mișcarea de rotație a mingii creează
o diferență de presiune în fluxul de aer din jur
ce curbează traiectoria în direcția rotației.
Uite o întrebare:
Poți lovi o minge atât de tare
încât să o faci să se întoarcă ca un boomerang înapoi la tine?
Din păcate, nu.
Chiar dacă mingea nu s-ar dezintegra la impact,
sau nu ar lovi un obstacol,
pe măsură ce aerul o încetinește,
unghiul devierii va crește,
făcând-o să se învârtă într-un cerc din ce în ce mai mic
până când se oprește.
Și doar pentru a face asta,
ar trebui să faci mingea să se rotească de 15 ori mai repede
decât a reușit Carlos în lovitura sa nemuritoare.
Așa că, mult succes!