Bună ziua, tuturor!
Astăzi vă voi împărtăși experiența mea cu mutilarea genitală a femeii, MGF.
Puteți să plângeți, să râdeți, să vă încrucișați picioarele
sau orice altceva corpul vă cere să faceți.
Nu voi numi lucrurile pe care corpul vostru le face.
M-am născut în Sierra Leone. A văzut cineva „Diamantul sângeriu”?
În caz că vă trece prin cap, n-am niciun diamant la mine,
Dacă ați auzit de Ebola, avem și asta în Sierra Leone.
Eu n-am Ebola. Sunteți în siguranță. Nu vă năpustiți spre ușă.
Staţi jos, e-n regulă. M-au verificat înainte să vin aici.
Bunicul meu a avut 3 soții.
Nu mă-ntrebaţi de ce unui bărbat îi trebuie mai mult de una.
Bărbați, vă trebuie mai mult de una? Cred că nu.
Căuta cu lumânarea un infarct. Asta cred.
O da, asta voia.
Când aveam 3 ani, în 1991, a izbucnit războiul în Sierra Leone.
Îmi amintesc cum seara m-am dus la culcare și totul era în regulă,
iar a doua zi, când m-am trezit, cădeau bombe peste tot
și unii încercau să ne omoare pe mine și pe familia mea.
Am fugit de război și am ajuns în Gambia, în vestul Africii.
Ebola a ajuns și acolo. Feriți-vă!
Stăteam acolo ca refugiați şi nu știam ce o să se-ntâmple cu noi.
Mama a cerut statut de refugiat.
E o femeie minunată, isteață, iar noi am fost norocoși.
Australia a spus: vă luăm noi. Bravo, australienilor!
Înainte de plecare, mama mi-a spus:
„Plecăm într-o scurtă vacanţă, o mică excursie.”
Ne-a urcat într-o mașină şi-a condus ore întregi
până într-o pădurice dintr-o zonă izolată a Gambiei.
În pădurice, am găsit două colibe.
O bătrână a venit spre noi. Era o localnică foarte bătrână.
A vorbit cu mama și-a plecat de unde venise.
Apoi s-a reîntors şi a intrat în cealaltă colibă.
Mă gândeam: ,,Ceva nu e-n regulă, nu știu ce se-ntâmplă.”
Imediat, mama m-a dus în acea colibă,
m-a dezbrăcat și m-a țintuit la podea.
M-am luptat și am încercat s-o dau jos de pe mine, dar n-am putut.
Apoi bătrâna a venit spre mine cu un cuțit vechi, din acela scurt,
ruginiu, care nu văzuse vreodată apa sau lumina soarelui.
Am crezut că mă va omorî, dar n-a făcut-o.
A alunecat uşor în jos, pe trupul meu, oprindu-se la zona genitală.
A apucat ceea ce acum știu că e clitorisul,
a luat cuțitul ruginit și a început să decupeze, centimetru cu centrimetru.
Am țipat, am plâns,
am rugat-o pe mama să se dea jos de pe mine, ca durerea să-nceteze,
dar mi-a spus: „Fă liniște!”
Bătrâna mi-a ciopârțit carnea, timp de-o eternitate.
Când a terminat, a aruncat bucăţica de carne departe, pe jos,
parcă ar fi fost cel mai dezgustător lucru pe care l-a atins vreodată.
Amandouă mi-au dat drumul și m-au lăsat acolo sângerând,
plângând și întrebându-mă ce s-a întâmplat.
N-am mai vorbit despre asta vreodată.
Curând am aflat că urma să venim în Australia,
pe vremea Olimpiadei de la Sydney,
iar oamenii spuneau că mergem la capătul lumii,
că nu mai e nimic după Australia. Da, asta ne-a consolat puțin.
Ne-a luat trei zile să ajungem aici.
Am mers prin Senegal, Franța, apoi Singapore.
Am mers la toaletă să ne spălăm pe mâini
şi 15 minute am încercat să deschidem robinetul așa.
Apoi a intrat cineva, a trecut cu mâna pe sub robinet şi apa a curs.
Asta trebuia să facem? Să fim serioşi!
Am ajuns în Adelaide, un orăşel mic, unde pot să spun că ne-au abandonat.
Ne-au abandonat acolo. Am fost foarte recunoscători.
Ne-am instalat și ne-a plăcut. Ne-am spus: „Suntem aici, suntem acasă.”
Cineva ne-a dus la Rundle Mall. Adelaide are un singur mall. Micuţ.
Am văzut mulți asiatici. Mama, panicată brusc, a spus:
„Ne-ai adus într-un loc greșit. Du-ne înapoi în Australia.”
A trebuit să i se explice că sunt mulți asiatici în Australia
și că ne aflăm unde trebuie. Deci, totul în regulă.
Mama a avut geniala idee să mă trimită la o şcoală de fete,
pentru că sunt mai puțin rasiste. Nu știu în ce revistă citise asta.
(Râsete)
N-am găsit dovada nici până-n ziua de azi.
600 de copii albi, iar eu eram singurul copil negru de acolo.
Nu! Eram singura persoană puțin colorată. Să spun: de culoarea ciocolatei.
Nu existau asiatici sau indigeni, doar câteva fete bronzate,
care simțeau nevoia să stea la soare. Tot nu erau ca ciocolata mea. Nu la fel.
Stabilirea în Australia a fost destul de grea.
A devenit și mai greu când am început voluntariatul
pentru Women's Health Statewide,
și m-am alăturat programului lor împotriva mutilării genitale a femeilor,
fără să conștientizez cu ce se ocupă acest program
sau că ar avea vreo legătură cu mine.
Am petrecut luni întregi, informând asistente și doctori
ce înseamnă mutilarea genitală a femeilor și unde se practică:
Africa, Orientul Mijlociu, Asia, iar acum Australia, Londra și America,
pentru că, cum deja știm, trăim într-o societate multiculturală,
iar oamenii vin cu propria cultură.
Uneori au obiceiuri culturale cu care nu suntem de acord,
dar pe care ei continuă să le practice.
Într-o zi, mă uitam la graficul cu tipuri de mutilare genitală a femeilor,
MGF, voi prescurta MGF.
Tipul 1 - tăierea prepuțului clitoridian.
Tipul 2 - e tăiat întreg clitorisul şi parţial labiile mari, exterioare,
iar tipul 3 - când se taie tot clitorisul şi se coase,
încât ai o gaură mică pentru pipi și menstruație.
Ochii mi-au rămas ațintiți pe tipul 2. Avusesem un fel de amnezie.
Am fost atât de șocată și de traumatizată de întâmplare încât nu mi-o mai aminteam.
Ştiam că mi se întâmplase ceva rău, dar nu îmi aminteam ce anume.
Știam că am o cicatrice acolo jos, dar credeam că toată lumea are,
că toţi păţiseră la fel.
Dar când am văzut tipul 2 de mutilare, mi-am reamintit totul.
Mi-am amintit ce mi se făcuse.
Mi-am amintit cum eram în acea colibă, cu bătrâna şi mama ţinându-mă pe podea.
Cuvintele nu pot exprima durerea şi confuzia pe care le-am simțit.
Realizam că mi se făcuse ceva îngrozitor, un barbarism în societatea asta,
ceva numit mutilare.
Mama spusese că e circumcizie, dar aici se numea mutilare.
Și mă gândeam: ,,Sunt mutilată? Sunt o persoană mutilată. Dumnezeule!"
Apoi a urmat furia. Eram o negresă furioasă.
(Râsete)
O, da! Mică, dar furioasă.
M-am dus acasă și i-am spus mamei: „Ai făcut ceva.”
Nu e un obicei african să-ți ameninți mama cu arătătorul,
dar eram pregătită pentru orice-ar fi urmat.
„Mi-ai făcut ceva.” „Despre ce vorbești, Khadija?”,
E obișnuită cu tonul meu ridicat.
„Cu ani în urmă, m-ai circumscris. Ai tăiat ceva ce îmi aparținea.”
„Da, am făcut-o,” a spus ea.
„Am făcut-o pentru binele tău.
A fost pentru binele tău.
Bunica ta a făcut-o pentru mine, iar eu pentru tine.
Asta te-a făcut femeie.”
„Cum?” am întrebat.
„Ești emancipată, Khadija”, a spus ea. „Te gâdilă acolo jos?”
„Nu, de ce m-ar gâdila?” întreb eu.
„Vezi, dacă n-ai fi circumscrisă, te-ar gâdila.” mi-a spus.
„Pe femeile care nu-s circumscrise le gâdilă tot timpul.
Și se culcă cu toată lumea. Tu n-o să faci asta."
Definiția ei despre emancipare a fost foarte ciudată. (Râsete)
Aşa s-a încheiat prima noastră discuţie. M-am reîntors la şcoală.
Pe vremea aia citeam revistele „Dolly and Girlfriend”.
Aveau secțiunea secretă. Își amintește cineva secțiunea lipită?
Cu poveşti indecente. Îmi plac la nebunie. (Râsete)
Mereu era un articol despre plăcere, relații și, bineînțeles, sex.
Se presupunea că ai clitoris şi mă gândeam că nu mi se potriveşte.
Nu e vorba de oameni ca mine. Eu n-am clitoris.
Mă uitam la TV și la acele femei care gem „Ah! Ah!”.
Oamenii aștia și clitorisul lor afurisit. (Râsete)
Ce face o femeie fără clitoris cu viața ei, aş vrea să ştiu?
Vreau să știu cum e cu „Ah! Ah!” și toate astea. Nu s-a întâmplat.
Așa că am venit acasă și i-am zis din nou mamei:
„Dolly and Girlfriend” spune că merit să simt plăcere, să am orgasme
și că bărbații albi ar trebui să-și dea seama cum să găsească clitorisul.
Se pare că pentru bărbații albi e o problemă să găsească clitorisul.
(Râsete)
Așa se spune, n-am inventat-o eu. Dolly a spus-o.
Glumeam în gând:
„Mă voi mărita cu un bărbat alb. Cu mine n-o sa aibă problema asta.”
(Râsete)
Așa că i-am spus mamei:
„„Dolly and Girlfriend” spune că merit să simt plăcere.”
„Știi ce drept mi-ai răpit, ce drept mi-ai refuzat?
M-ai invadat în modul cel mai sacru. Vreau să simt plăcere.
Vreau și eu să fiu excitată, la naiba.”
M-a întrebat: „Cine e „Dolly and Girlfriend”?
Sunt noile tale prietene, Khadija?”
„Nu sunt. E o revistă, mamă, o revistă.” i-am răspuns.
Nu a înțeles. Venim din două lumi diferite.
În copilăria ei, obiceiul era să n-ai clitoris.
Asta era ridicat în slăvi. Eu eram o fată africano-australiană.
Trăiam într-o societate foarte centrată pe clitoris.
Totul se învârtea în jurul clitorisului.
Iar eu n-aveam. Și asta m-a enervat.
Trecând printr-o stare de furie, durere și confuzie, m-am programat la psiholog.
Da, sunt o africană care are psiholog.
Aveam 13 ani. Eram un copil. Mă integram într-o nouă țară,
mă confruntam cu rasismul şi discriminarea,
engleza e a 3-a limbă, şi i-am spus:
„Nu mă simt femeie din cauza a ce mi s-a făcut.
Mă simt incompletă. Voi fi asexuală?”
Ştiam despre MGF, că scopul era să țină sub control sexualitatea femeii,
încât să nu avem nicio dorință sexuală.
Am întrebat: „Sunt asexuală acum?"
„Voi trăi toată viața fără să vreau să fac sex, fără să-mi placă sexul?"
Nu mi-a putut răspunde la întrebări, așa că au rămas fără răspuns.
Începându-mi ciclul, pe la 14 ani, nu ştiam că nu am menstruaţie normală.
Menstruația mea era abundentă, lungă și foarte dureroasă din cauza MGF.
Apoi mi-au spus că am fibroame. Ca nişte bile mici,
iar una îmi acoperea un ovar.
Apoi a venit vestea cea mare:
„Khadija, nu credem că vei putea avea copii.”
Și din nou, eram o negresă furioasă.
M-am dus acasă și i-am spus mamei:
„Fapta ta, acțiunea ta, indiferent ce spui în apărarea ta,” -
- ea ştia că o făcuse din dragoste -
„ce ai făcut tu din dragoste, îmi face rău, mă rănește.
Ce ai de spus în legătură cu asta?”
„Am făcut ce trebuia să ca mamă.” mi-a spus.
Apropos, încă aștept scuze.
Apoi m-am măritat.
Ca să aflu că MGF e o cascadă de daruri. Îți dai seama foarte curând.
Sexul era foarte dureros. Mă durea tot timpul.
Apoi mi se spusese: „Nu poți avea copii.”
Mă gândeam : „Asta e existența mea? Asta înseamnă viața?”
Sunt mândră să vă spun, că în urmă cu cinci luni
am aflat că sunt însărcinată.
(Aplauze)
Eu am fost norocoasă.
Sunt multe femei mutilate, infertile.
Știu o fată de 9 ani care are dureri, infecții constante și incontinență.
Acel ,,bine" dăruit, e un izvor de ,,cadouri".
Îți afectează toate aspectele vieții şi mi s-a întâmplat
pentru că m-am născut fată, în locul nepotrivit.
De aceea mi s-a întâmplat.
Îmi canalizez toată furia și durerea asupra luptei,
pentru că îmi doresc ca durerea mea să contribuie cumva.
Sunt manager al organizației No FGM Australia.
Ați auzit bine. De ce No FGM Australia?
Pentru că MGF există în Australia.
Acum două zile, a trebuit să sun la Protecția Copilului,
pentru că undeva în Australia, există o fetiţă de patru ani,
a cărei mamă plănuiește să-i facă MGF.
Acel copil e la grădiniță. Repet: patru ani.
În urmă cu câteva luni, am cunoscut o doamnă căsătorită cu un malaezian.
Soțul ei a venit într-o zi acasă și i-a spus că își va duce fetele
în Malaezia ca să le taie clitorisul.
„De ce?” „Pentru că sunt murdare."
„Dar, te-ai căsătorit cu mine!”
„Da, dar e obicei tradițional.” a spus el.
Apoi a urmat o întreagă discuție în care ea i-a spus:
„Doar peste cadavrul meu faci asta fetelor mele.”
Dar dacă această femeie n-ar fi ştiut ce e MGF,
dacă ei n-ar fi avut conversația?
Fetele ei ar fi zburat în Malaezia,
și s-ar fi întors schimbate pentru tot restul vieții.
Aveţi idee câte milioane de dolari costă să combaţi asta?
În Australia, 1 din 3 copii, riscă să fie mutilaţi sexual.
E o problemă a australienilor.
Nu e o problemă a africanilor, a Orientului Mijlociu.
a albilor sau a negrilor. Nu are culoare, e a tuturor.
MGF e abuz împotriva copiilor. E violență împotriva femeilor.
Denotă că femeile nu au dreptul la plăcere sexuală,
că nu avem drepturi asupra corpului nostru.
Resping asta și, știți ceva? E o idioțenie! Asta spun.
(Aplauze)
Sunt mândră că am contribuția mea în combaterea MGF.
Voi ce veți face?
Poate în clasa voastră e un copil care riscă să fie mutilat.
Poate un pacient care vine la voi la spital, riscă să fie mutilat.
Asta e realitatea, chiar în iubita noastră Australie,
cel mai minunat loc de pe pământ, sunt copii abuzați din cauza obiceiurilor.
Obiceiurile culturale n-ar trebui să fie scuze pentru abuzarea copiilor.
Vreau ca fiecare să vadă în MGF o problemă personală.
Transformați-o în ceva personal. Ar putea fi fata, sora, verișoara voastră.
Nu pot lupta singură împotriva MGF. Aș putea încerca, dar nu pot.
Vă rog, alăturați-vă mie! Semnați-mi petiția pe Change.org:
tastați „Khadija”, numele meu, va apărea și semnați-o!
Scopul e să obținem sprijin pentru victimele MGF din Australia
și să protejăm fețitele care cresc aici
de această nenorocire care le-ar putea fi făcută,
pentru că toate fetele au dreptul să simtă plăcere.
Toate fetele au dreptul la un corp intact,
și au dreptul să aibă un clitoris, la naiba!
Așa că vă rog să vă alăturați în combaterea acestui act!
Citatul meu preferat e: „Pentru ca rău să se răspândească
e destul ca femeile și bărbații buni să nu facă nimic.”
Aveți de gând să lăsați acest rău al mutilării genitale a femeilor
să se răspândească în Australia?
Cred că nu, așa că vă rog, alăturați-vă mie
ca asta să se termine în timpul generației mele.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)