חלקן ארוכות מלוויתן כחול.
אחרות גדולות רק במעט מגרגר חול.
מין אחד משחרר את אחד מסוגי הארס הכי קטלניים בכדור הארץ.
אחר מחזיק בסוד העומד מאחורי כמה מפריצות הדרך הגדולות ביותר בביולוגיה.
הן איכלסו את האוקיינוסים לפחות חצי מיליארד שנה,
והן עדיין משגשגות כשהים משתנה סביבן.
מדוזות הן יצורים ימיים בעלי גוף רך שאינן באמת דגים.
הן חלק מקבוצה מגוונת של זואופלנקטון ג'לטיני.
כשזואופלנקטון הן החיות שנסחפות באוקיינוס.
יש מעל 1000 מיני מדוזות,
ומינים רבים הנראים כמותן.
תכונה בולטת של מדוזות היא פעמון שקוף
שעשוי מחומר רך ועדין שנקרא מזוגליה,
שדחוס בין שתי שכבות עור.
המזוגליה מורכבת ממעל ל-95% מים שמוחזקים על ידי סיבי חלבון.
המדוזות יכולות לכווץ ולהרפות את הפעמון שלהן כדי להניע את עצמן.
אין להן מוח או חוט שדרה,
אלא רשת עצבית סביב הקצוות הפנימיות של הפעמון
שיוצרת מערכת עצבים בסיסית
שיכולה לחוש את זרמי האוקיינוס ומגען של חיות אחרות.
למדוזות גם אין מערכת עיכול טיפוסית.
הטורפות הג'לטיניות האלו צורכות פלנקטון ויצורים ימיים אחרים
דרך חור בצד התחתון של הפעמון שלהן.
החומרים המזינים נספגים על ידי השכבות הפנימיות של התאים
והפסולת נפלטת חזרה דרך הפה שלהן.
אבל האנטומיה היחסית פשוטה של המדוזות
לא מונעת ממנה כמה יכולות יוצאות דופן.
לסוג אחד של מדוזה קופסית יש 24 עיניים.
מדענים חושבים שהיא יכולה לראות בצבע וליצור תמונה במערכת העצבים הפשוטה שלה.
ארבע מהעיניים שלה מעוקלות למעלה על גבעולים.
זה מאפשר למדוזה להציץ דרך פני המים,
בחיפוש אחר חופה של עצי מנגרובים שם היא ניזונה.
למעשה, זה אולי אחד היצורים היחידים
עם ראיה של 360 מעלות של הסביבה.
עקיצת המדוזה, העוזרת לה ללכוד טרף ולהגן על עצמה,
היא כרטיס הביקור הכי מפורסם שלה.
בעור המדוזה,
תאים הנקראים נמטוציטים נחים מסולסלים כמו צלצלים רעילים.
כשהם מופעלים על ידי מגע, הם יורים עם כוח מתפרץ.
הם יוצרים לחץ הגדול פי 550 מהמכה החזקה ביותר של מייק טייסון
כדי להזריק ארס לקורבן.
יש עקיצות מדוזה שבקושי מעקצצות,
אבל אחרות גורמות לנזק משמעותי לעור.
הארס של מדוזה קופסתית אחת יכול להרוג אדם תוך פחות מחמש דקות,
מה שעושה אותו לאחד הרעלים הכי יעילים בממלכת החי.
כוחות העל של מדוזות אחרות הם פחות קטלניים.
מין אחד של מדוזות זוהר בירוק כשהוא מגורה,
בעיקר תודות לחלבון זוהר ירוק,
או GFP.
מדענים בידדו את הגן ל-GFP
וגילו איך להחדיר אותו לתוך ה-DNA של תאים אחרים.
שם, הוא פועל כמשואה ביו-כימית,
שמסמנת שינויים גנטיים,
או מגלה את מסלולן של מולקולות קריטיות.
מדענים השתמשו בזוהר של GFP כדי לצפות בהתפשטות תאי סרטן,
לעקוב אחרי ההתפתחות של אלצהיימר,
ולהאיר תהליכים ביולוגיים רבים מספור.
פיתוח הכלים והשיטות מ-GFP
הביאו לשלושה מדענים פרס נובל ב-2008,
ולשלושה נוספים ב-2014.
אבל המדוזות הן אולי האורגניזם הכי מוצלח על כדור הארץ.
מאובנים עתיקים מוכיחים שמדוזות איכלסו את הימים
במשך לפחות 500 מיליון שנה,
ואולי אפילו יותר מ-700 מיליון.
זה יותר מכל חיה מרובת אברים אחרת.
וכשחיות ימיות אחרות נאבקות לשרוד
באוקיינוסים חמים וחומציים יותר,
המדוזות משגשגות,
ואולי אף נעשות רבות יותר.
זה לא מזיק שחלקן יכולות להטיל עד 45,000 ביצים בלילה אחד.
ויש מדוזות שאסטרטגית ההישרדות שלהם
נשמעת כמעט כמו מדע בדיוני.
כשהמדוזה בעלת חיי הנצח חולה, מזדקנת, או תחת לחץ,
התאים הנאבקים שלה יכולים לשנות את זהותם.
הפעמון הזעיר והזרועות מתפוררים
והופכים לפוליפ לא מפותח
שמשריץ שיבוטים חדשים של ההורה.
למיטב ידיעתנו, זו החיה היחידה שגילתה פירצה
בהתמודדות עם המוות.
זה די מתוחכם למין שהוא 95% מים
והיה פה לפני הדינוזאורים.