Proteklih par meseci, putovala sam nedeljama
sa samo jednim koferom odeće.
Jednog dana, pozvana sam na važan događaj,
i želela sam da obučem nešto posebno za tu priliku.
Tako da sam pretražila kofer i nisam mogla tako nešto da nađem.
Srećom, toga dana sam bila na tehnološkoj konferenciji
i imala sam pristup 3D štampačima.
Brzo sam dizajnirala suknju na mom računaru,
i učitala datoteku na štampač.
On je preko noći ištampao delove.
Sledećeg jutra, samo sam uzela sve delove,
i spojila ih u svojoj hotelskoj sobi,
i to je zapravo suknja koju sada nosim.
(Aplauz)
To nije bio prvi put da sam štampala odeću.
Za moju matursku kolekciju na modnoj dizajnerskoj školi,
odlučila sam da pokušam da ištampam čitavu modnu kolekciju od kuće, u 3D-u.
Problem je bio u tome da nisam skoro ništa znala o 3D štampanju,
i imala sam samo devet meseci da shvatim kako da ištampam pet modernih komada.
Uvek sam bila najkreativnija kada sam radila od kuće.
Volela sam da eksperimentišem sa novim materijalima,
i uvek sam pokušavala da razvijem nove tehnike
za pravljenje jedinstvenih tkanina za moje modne projekte.
Volela sam da posećujem stare fabrike ili čudne prodavnice
u potrazi za ostacima čudnih praškova i čudnih materijala,
i onda sam ih donosila kući da eksperimentišem.
Kao što možete da zamislite,
mojim cimerima se to uopšte nije svidelo.
(Smeh)
Tako da sam odlučila da se prebacim na rad sa velikim mašinama,
koje nisu mogle da stanu u moju dnevnu sobu.
Sviđa mi se rad po narudžbini koji mogu da napravim
uz pomoć raznih modnih tehnologija,
kao što su mašine za štrikanje, lasersko sečenje i štampanje svile.
Tokom letnjeg raspusta, došla sam u Njujork radi prakse
u modnoj kući u Kineskoj četvrti.
Radili smo na dve neverovatne haljine koje smo ištampali u 3D-u.
Bile su divne - kao što možete da vidite.
Ipak, imala sam neke probleme sa njima.
Bile su napravljene od čvrste plastike i zbog toga su bile veoma lomljive.
Modeli nisu mogli da sede u njima,
čak su se i izgrebale o plastiku kod pazuha.
Sa 3D štampanjem, dizajneri su dobili slobodu
da prave haljine koje izgledaju baš kao što su zamislili,
ipak, opet su veoma zavisili od velikih i skupih industrijskih štampača
koji su se nalazili u laboratorijama daleko od njihovih ateljea.
Posle te godine, prijatelj mi je poklonio 3D ištampanu ogrlicu,
ištampanu na kućnom štampaču.
Znala sam da su ovi štampači mnogo jeftiniji
i mnogo pristupačniji od onih koje smo koristili na mojoj praksi.
Pogledala sam ogrlicu,
i pomislila: „Ako mogu da ištampam ogrlicu od kuće,
zašto da ne ištampam i odeću od kuće?”
Veoma mi se svidela ideja da neću morati da idem u prodavnicu
i biram materijale koje neko drugi izabere da proda -
mogu jednostavno da ih dizajniram i ištampam pravo od kuće.
Pronašla sam mali veb seminar,
gde sam naučila sve što sada znam o štampanju u 3D-u.
Bukvalno odmah su mi dali ključ od laboratorije,
tako da sam mogla da eksperimentišem noću, svake noći.
Glavni izazov je bio da pronađem vlakno pogodno za štampanje odeće.
Dakle, šta je vlakno?
Vlakno je materijal kojim hranite štampač.
Tako da sam oko mesec dana eksperimentisala sa PLK-om,
koji je čvrst i lako grebljiv, lomljiv materijal.
Pomak se desio kada sam pronašla Filafleks
koje je nova vrsta vlakna.
Jak je, ali veoma fleksibilan.
I na njemu, mogla sam da ištampam prvi komad odeće,
crvenu jaknu koja je imala natpis „Liberté” -
sloboda na francuskom,
bio je ušiven.
Izabrala sam ovu reč jer sam se osećala osnaženo i slobodno
jer sam mogla da dizajniram komad od kuće
i sama da ga ištampam.
I zapravo, možete lako da preuzmete ovu jaknu sa Interneta,
i jednostavno promenite reč u neku drugu.
Na primer, u vaše ime ili ime vašeg partnera.
(Smeh)
Dakle, ploče štampača su male,
tako da sam slagala delove komada, kao što bih slagala slagalicu.
Želela sam da se izborim sa još jednim izazovom.
Želela sam da štampam tkanine
koje bih koristila kao i uobičajene materijale.
Tada sam pronašla datoteku otvorenog tipa
koju je započeo dizajner uzorka koji obožavam.
Sa tim, mogla sam da ištampam predivnu tkaninu
koju sam koristila baš kao i uobičajene materijale.
Čak pomalo liči na čipku.
Uzela sam ovu datoteku, prilagodila je, izmenila je, igrala se njom -
njenim mnogobrojnim verzijama.
Trebalo je da štampam još 1500 sati
da bih završila sa štampanjem moje kolekcije.
Tako da sam ponela šest štampača kući i samo štampala po ceo dan svakog dana.
Ovo je zapravo veoma spor proces,
no hajde da se prisetimo da je Internet bio mnogo sporiji pre 20 godina,
tako da će se i 3D štampanje ubrzati
i za kratko vreme moći ćete da štampate majice kod kuće
za samo nekoliko sati, ili čak nekoliko minuta.
Dakle, narode, želite li da vidite kako to izgleda?
Publika: Da!
(Aplauz)
Danit Peleg: Rebeka je obučena u jednu od mojih pet kombinacija.
Skoro sve što ona nosi, ja sam štampala kod kuće.
Čak i njene cipele su štampane.
Publika: Vau!
Publika: Kul!
(Aplauz)
Danit Peleg: Hvala ti, Rebeka.
(Publici) Hvala vam, narode.
Mislim da će se u budućnosti, materijali razviti,
i izgledaće i biti na dodir kao i tkanine za koje znamo danas,
kao pamuk ili svila.
Zamislite personalizovanu odeću koja tačno odgovara vašim merama.
Muzika je nekada bila veoma fizička stvar.
Morali ste da odete do prodavnice i kupite CD-e,
sada možete samo da preuzmete muziku sa Interneta -
digitalnu muziku -
direktno na vaš telefon.
Moda je takođe veoma fizička stvar.
Pitam se kako će naš svet izgledati
kada naša odeća postane digitalna, baš kao što je i ova suknja.
Mnogo vam mnogo.
(Aplauz)
[Hvala vam]
(Aplauz)