Guatemala återhämtar sig från en 36-årig konflikt.
En konflikt som tog plats under kalla kriget.
Det var egentligen bara ett litet vänsterorienterat uppror
och ett förödande svar från staten.
Vad vi har som resultat är 200 000 civila offer,
160 000 av dessa dödade i samhällena:
små barn, män, kvinnor och till och med äldre.
Och så har vi de 40 000 andra,
de som saknas,
de som vi letar efter ännu idag.
Vi kallar dem "De försvunna".
83 procent av offren är mayanska offer,
offer som är ättlingar
till de ursprungliga invånarna i Centralamerika.
Och endast 17 procent är av europeiskt ursprung.
Men det viktigaste här är att
människorna som ska försvara oss, polisen, militären,
är de som begick de flesta brott.
Nu vill familjerna ha information.
De vill veta vad som hände.
De vill ha sina nära och käras kroppar.
Men framför allt, vad de vill är att du,
de vill att alla ska veta att deras nära och kära inte gjorde något fel.
I mitt fall var det min far som fick dödshot 1980.
Och vi flydde.
Vi lämnade Guatemala och kom hit.
Så jag växte upp i New York,
jag växte faktiskt upp i Brooklyn, gick i New Utrecht högstadium
och tog examen i Brooklyn College.
Den enda saken var den
att jag inte riktigt visste vad som pågick i Guatemala.
Jag ville inte veta; det var för smärtsamt.
Men det var inte förrän 1995 jag bestämde mig att göra något åt det.
Så jag åkte tillbaka.
Jag åkte tillbaka till Guatemala, för att leta efter kropparna,
för att förstå vad som hänt, och för att hitta den delen i mig själv också.
Sättet vi jobbar på är att vi ger människor information.
Vi pratar med familjemedlemmarna och låter dem bestämma.
Vi låter dem bestämma om de vill berätta sina historier för oss,
berätta för oss vad de såg,
berätta för oss om sina nära och kära.
Och ännu viktigare,
vi låter dem bestämma om de vill ge oss en del av sig själva.
En del, en essens, av vem de är.
Och det DNA:t är vad vi kommer att jämföra
med DNA:t från skeletten.
Medan vi gör det letar vi efter kropparna.
Och de har blivit skelett nu,
de flesta av dessa brott begicks 32 år sedan.
När vi hittar graven, tar vi ut jorden
och så småningom tvättar vi kroppen, dokumenterar och tar upp den.
Bokstavligt talat tar vi upp skelettet ur jorden.
När vi väl har kropparna, tar vi tillbaka dem till staden,
till vårt labb,
och vi börjar en process för att förstå främst två saker:
En är hur människor dog.
Så här ser du en skottskada i bakre delen av huvudet
eller ett sår från en machete.
Den andra saken vi vill förstå
är vem de var.
Vare sig det är en bebis,
eller en vuxen.
Vare sig det är en kvinna eller man.
Men när vi är klara med den analysen
tar vi ett litet fragment från benet
och vi tar DNA från det.
Vi tar det DNA:t
och sen jämför vi det med familjernas DNA, såklart.
Det bästa sättet att förklara detta är att visa er två fall.
Det första är ett fall från militärens loggbok.
Detta är ett dokument som smugglades ut från någonstans 1999
Och vad ni kan se där är att staten följer individer,
folk som, som du, ville ändra sitt land
och de skrev ner allting.
Och en av sakerna de skrev ner var när de avrättade dem.
I den gula rektangeln ser du en kod,
det är en hemlig kod: 300.
Och så ser du ett datum.
Det där 300 betyder "avrättad" och datumet är när de avrättades.
Det kommer strax att bli relevant.
Vad vi gjorde var att genomföra en uppgrävning 2003,
där vi grävde upp 220 kroppar från 53 gravar på en militärbas.
Grav 9, emellertid, matchade Sergio Saul Linares familj.
Sergio var en professor på universitetet.
Han tog examen vid Iowa State University
och åkte tillbaka till Guatemala för att förändra sitt land.
Och han fångades den 23 februari 1984.
Och om du kan se här, blev han avrättad 29 mars 1984,
vilket var otroligt.
Vi hade kroppen, vi hade informationen om familjen och deras DNA,
och nu hade vi dokumenten som berättade exakt vad som hade hänt.
Men det viktigaste är att 2 veckor senare,
fick vi en annan träff, en annan matchning
från samma grav, tillhörande Amancio Villatoro.
Kroppens DNA matchade också DNA:t från den familjen.
Och så märkte vi att han också fanns med i loggboken.
Men det var fantastiskt att se att han också avrättades 29 mars, 1984.
Så då kom vi att tänka, hmm, hur många kroppar fanns det i graven?
Sex.
Så då sa vi, hur många människor
avrättades 29 mars 1984?
Det stämmer, det var också sex.
Så vi har Juan de Dios, Hugo, Moises, och Zoilo.
Alla avrättade på samma dag, alla fångade på olika platser
och vid olika tillfällen.
Alla lagda i den där graven.
Det enda vi behövde nu var DNA:t för dessa fyra familjer.
Så vi gav oss ut och letade efter dem
och vi fann dem.
Och vi identifierade dessa sex kroppar och gav dem tillbaka till familjerna.
Det andra fallet jag vill berätta för er om
är det om en militärbas vid namn CREOMPAZ.
Det betyder "att tro på fred", men akronymen står egentligen för
Regionalt Kommandocenter för Fredshållande Operationer.
Och det är här den Guatemalanska militären tränar fredskämpar från andra länder,
de som arbetar med Förenta Nationerna
och åker till länder som Haiti och Kongo.
Jo, vi hade vittnesmål som sade att inom denna militärbas
fanns kroppar, fanns gravar.
Så vi gick in där med en husrannsakningsorder,
och omkring två timmar efter att vi gått in,
fann vi de första av 84 gravar, totalt 533 kroppar.
Så, om du tänker på det,
fredskämpar som tränar ovanpå kroppar.
Det är väldigt ironiskt.
Men kropparna, de flesta med ansiktet ner och händerna bundna bakom ryggen,
med ögonbindel, och alla sorters trauman,
detta var försvarslösa människor som blev avrättade.
Människor som 533 familjer letar efter.
Så vi kommer att fokusera på grav 15.
Grav 15, som vi märkte, var en grav full av kvinnor och barn,
63 stycken.
Och det fick oss omedelbart att tänka,
"Herre gud, var finns det ett fall som detta?"
När jag åkte i Guatemala 1995,
hörde jag om en massaker som ägde rum 14 maj 1982,
när armén kom in, dödade männen,
och tog kvinnorna och barnen i helikoptrar till en okänd plats.
Och gissa vad?
Kläderna från denna grav matchade kläderna från den region
varifrån dessa kvinnor och barn togs.
Så vi gjorde några DNA-analyser,
och gissa vad?
Vi identifierade Martina Rojas och Manuel Chen.
Båda två försvann i det fallet, och nu kunde vi bevisa det.
Vi hade det fysiska beviset som påvisar att detta hände
och att dessa människor togs till den här basen.
Manuel Chen var tre år gammal.
Hans mamma gick ner till floden för att tvätta kläder,
och lämnade honom med en granne.
Det var då armén kom
och det var då han togs iväg i en helikopter och sågs aldrig igen
förrän vi fann honom i grav 15.
Så nu med vetenskap, arkeologi, antropologi och genetik,
kan vi ge en röst till de stumma.
Men vi gör mer än så.
Vi ger faktiskt bevis för rättegångar,
som folkmordsrättegången som tog plats förra året i Guatemala,
där general Ríos Montt befanns skyldig till folkmord
och fick ett straff på 80 år.
Så jag kom hit idag för att berätta för er att detta händer överallt,
det händer i Mexiko rakt framför oss idag
och vi kan inte låta det fortsätta längre.
Vi måste samarbeta nu och bestämma
att inga fler ska behöva saknas.
Så inga fler saknande, hörni.
Okej? Inga fler saknande.
Tack så mycket.
(Applåder)