Ja sam turistički poduzetnik i graditelj mira,
ali nisam tako počeo.
Kada sam imao sedam godina, sjećam se da sam gledao televiziju
i vidio ljude kako bacaju kamenje,
i pomislio sam kako to mora biti zabavno raditi.
Tako da sam izašao na ulicu i bacao kamenje,
ne shvaćajući da sam ih trebao bacati na izraelske aute.
Umjesto toga, završio sam kamenujući automobile susjeda. (Smijeh)
Nisu bili oduševljeni mojim patriotizmom.
Ovo je moja slika s bratom.
Ovo sam ja, ovaj mali, i znam što mislite:
"Bio si tako sladak, što se dogodilo s tobom?"
Ali moj brat, koji je stariji od mene,
uhićen je kada je imao 18,
i odveli su ga u zatvor pod optužbom da je bacao kamenje.
Pretučen je kada je odbio priznati da je bacao kamenje,
i kao posljedicu imao je unutarnje ozlijede
koje su uzrokovale njegovu smrt ubrzo nakon što je izašao iz pritvora.
Bio sam ljut, ogorčen,
i sve što sam htio bila je osveta.
Ali to se promijenilo kada sam imao 18.
Odlučio sam da trebam hebrejski da dobijem posao
i kada sam krenuo učiti hebrejski u toj učionici
je bio prvi put da sam upoznao Židove koji nisu bili vojnici.
I povezali smo se preko malih stvari, kao činjenice da volim country glazbu,
što je stvarno čudno za Palestinca.
Ali tada sam također shvatio da imamo zid srdžbe,
mržnje i neznanja koji nas razdvaja.
Odlučio sam da nije važno što će se dogoditi meni.
Da je važno kako ću se s time nositi.
I zbog toga, odlučio sam posvetiti svoj život
rušenju zidova koji razdvajaju ljude.
To činim na puno načina.
Turizam je jedan od njih, ali također mediji i edukacija,
i možda se pitate, kako turizam zapravo može promijenit stvari?
Može li srušiti zidove? Da.
Turizam je najbolji održivi način za rušenje tih zidova
i stvaranja održivog načina povezivanja jednih s drugima
i stvaranja prijateljstava.
2009. suosnovao sam Mejdi Tours,
društveni poduhvat koji želi povezati ljude,
s dva židovska prijatelja, uzgred rečeno,
i ono što ćemo napraviti, model koji smo koristili,
na primjer, u Jeruzalemu, imali bismo dva turistička vodiča,
jednog Izraelca i jednog Palestinca koji su vodili zajedno,
pričali povijest i pripovjetke i arheologiju i sukobe
s potpuno različitih gledišta.
Sjećam se vođenja putovanja zajedno s prijateljem kojeg zovu Kobi --
Židovska zajednica iz Chicaga, put je bio u Jeruzalem --
i odveli smo ih u izbjeglički kamp, palestinski izbjeglički kamp,
gdje smo jeli ovu fantastičnu hranu.
Usput, ovo je moja majka. Ona je cool.
A ovo je palestinska hrana imena maqluba.
To znači "naopako."
Kuhate ju s rižom i piletinom i okrenete ju naopako.
To je najbolje jelo ikad.
I svi smo jeli zajedno.
Onda smo imali zajednički bend, izraelskih i palestinskih glazbenika,
a bilo je i trbušnog plesa.
Ako ga ne znate, naučit ću vas kasnije.
Ali kada smo otišli, obje strane
su plakale jer nisu htjele otići.
Tri godine kasnije, te veze još postoje.
Zamislite sa mnom da milijarda ljudi
koja putuje svijetom svake godine putuje ovako.
ne vozeći se u autobusu s jedne strane na drugu,
od jednog do drugog hotela,
slikajući slike kulture i ljudi s prozora autobusa,
već povezujući se s ljudima.
Znate, sjećam se muslimanske grupe iz Velike Britaniije
koja je išla u kuću židovske obitelji,
i jela svoju prvu večeru u petak, večeru šabata,
i jedući zajedno hamin, to je židovsko jelo, gulaš,
povezujući se i shvaćajući, nakon nekog vremena
da su prije stotinu godina njihove obitelji potekle
iz istog mjesta u Sjevernoj Africi.
Ovo nije foto profil za vaš Facebook.
Ovo nije turizam katastrofe.
Ovo je budućnost putovanja,
i pozivam vas da mi se pridružite u tome, da promijenite vaša putovanja.
To sada činimo širom svijeta,
od Irske do Irana i Turske,
i vidimo se kako idemo svuda da bi promijenili svijet.
Hvala vam.
(Pljesak)