ירים את ידו מי שאי פעם נשאל
"מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול?"
אם הייתם צריכים לנחש,
בני כמה הייתם, לדעתכם, כשנשאלתם שאלה זו לראשונה?
אתם יכולים להרים אצבעות.
שלוש. חמש. שלוש. חמש. חמש. בסדר.
עכשיו, ירים את ידו מי שהשאלה
"מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול?"
גרמה לו אי פעם חרדה כלשהי.
(צחוק בקהל)
כל חרדה שהיא.
אני מישהי שמעולם לא הצליחה לענות על השאלה
"מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?"
הבעיה אינה שלא היו לי תחומי עניין כלל -
אלא שהיו לי רבים מדי.
בתיכון, אהבתי אנגלית, מתמטיקה, אמנות ובניתי אתרי אינטרנט
ניגנתי בגיטרה בלהקת פאנק בשם מפעילות טלפון מתוסכלות.
אולי שמעתם עלינו.
(צחוק בקהל)
זה המשיך לאחר התיכון,
ובנקודה מסוימת, התחלתי להבחין בדפוס אצלי
לפיו התחלתי להתעניין בתחום מסוים
צללתי לתוכו, נשאבתי פנימה,
והפכתי להיות די טובה במה שזה לא יהיה,
ואז הגעתי לנקודה בה התחלתי לחוש שעמום.
לרוב השתדלתי להתמיד בכל מקרה,
כי השקעתי כבר כל כך הרבה זמן ואנרגיה
לפעמים גם כסף, בתחום הזה.
אך בסוף, תחושת שעמום זו,
התחושה שקלטתי את העניין, זה כבר לא מאתגר -
זה הפך להיות יותר מדי.
ואז וויתרתי על זה.
אבל אז התחלתי להתעניין במשהו אחר,
משהו לחלוטין לא קשור, וצללתי לתוכו,
נשאבתי לגמרי, והרגשתי שמצאתי את המשהו שלי!
ואז שוב הגעתי לנקודה בה חשתי שעמום.
ובסופו של דבר, וויתרתי על זה.
אך גיליתי עוד משהו חדש ושונה לחלוטין,
ונשאבתי לתוכו.
הדפוס הזה גרם לי לחרדה רבה,
משתי סיבות.
הראשונה היא שלא הייתי בטוחה
איך אני הולכת להפוך משהו מזה לקריירה.
חשבתי שבסופו של דבר אצטרך לבחור תחום אחד,
לשים בצד את שאר התשוקות שלי,
ולדון את עצמי לשעמום.
הסיבה האחרת שגרמה לי לחרדה גדולה יותר
היא היתה מעט יותר אישית.
חששתי שמא יש משהו לא בסדר בזה,
שמשהו לא בסדר אצלי, כי אני לא מצליחה לדבוק בשום דבר.
חששתי שמא אני מפחדת ממחויבות,
או שאני מפוזרת, או שאני פוגעת בעצמי,
מפחדת מההצלחה שלי.
אם אתם יכולים להתחבר לסיפור שלי ולתחושות האלה,
אני מבקשת שתשאלו את עצמכם שאלה
שהלוואי שהייתי שואלת את עצמי אז.
שאלו את עצמכם, איפה למדתם להצמיד משמעות שלילית, או לא נורמלית
לעשיית דברים רבים.
אומר לכם היכן למדת את זה:
למדתם את זה מהתרבות.
אנו נשאלים לראשונה "מה אתם רוצים להיות כשתהיו גדולים?"
כשאנחנו בני חמש בערך.
והאמת היא שלאף אחד לא אכפת מה אתם אומרים בגיל הזה.
(צחוק בקהל)
זו נחשבת שאלה תמימה,
המוצגת לילדים במטרה לקבל תשובות חמודות,
כמו, "אני רוצה להיות אסטרונאוט", או, "אני רוצה להיות בלרינה",
או "אני רוצה להיות שודד ים."
ועוד תחפושות אחרות.
(צחוק בקהל)
אך אנו נשאלים את השאלה שוב ושוב כשאנו גדלים
בצורות שונות - למשל, תלמידי תיכון נשאלים
באיזה מקצוע יבחרו ללמוד באוניברסיטה.
בשלב מסוים,
"מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול?"
הופך מהשעשוע החמוד שהיה פעם
לעניין שמשאיר אותנו ערים בלילה.
מדוע?
ובכן, בזמן שהשאלה מניעה ילדים לחלום על מה שהם יכולים להיות,
היא לא מניעה אותם לחלום על כל מה שהם יכולים להיות.
למען האמת, השאלה עושה את ההפך,
משום שכשאתה נשאל מה אתה רוצה להיות,
אתה לא יכול לענות 20 דברים שונים,
למרות שמבוגרים בעלי כוונות טובות יצחקקו ויאמרו
"כמה חמוד, אבל אתה לא יכול להיות בונה כינורות ופסיכולוג.
אתה צריך לבחור."
זהו ד"ר בוב צ'יילדס -
(צחוק בקהל)
הוא בונה כינורות וגם פסיכותרפיסט.
וזו איימי אנג, עורכת מגזין שהפכה למאיירת, יזמית,
מורה ומנהלת קריאייטיב.
רוב הילדים לא שומעים על אנשים כאלה.
מה שהם שומעים זה
שהם יצטרכו לבחור.
אך זה מעבר לכך,
הרעיון של חיים במיקוד צר
מוצגים בצורה רומנטית בתרבות שלנו.
זה הרעיון של גורל, או ייעוד אמיתי אחד,
הרעיון לפיו לכל אחד מאיתנו יש משהו גדול אחד,
אותו אנו מיועדים לעשות בזמן שיש לנו בכדור הארץ,
ואנחנו אמורים להבין מהו הדבר הזה
ולהקדיש לו את החיים שלנו.
אך מה קורה אם אינכם מחווטים בדרך הזאת?
מה קורה אם ישנם נושאים רבים שאתם סקרנים לגביהם,
ודברים רבים ושונים שאתם רוצים לעשות?
ובכן, אין מקום למישהו כמוכם במערכת הזאת.
ולכן אתם עלולים להרגיש לבד.
אתם עלולים להרגיש שאין לכם משמעות.
ואתם עלולים להרגיש שמשהו לא בסדר אצלכם.
הכל בסדר אצלכם.
אתם אדם מולטי-פוטנציאלי.
(צחוק בקהל)
(מחיאות כפיים)
לאדם מולטי-פוטנציאלי ישנם תחומי עניין רבים ושאיפות יצירתיות מגוונות.
זו מילה ארוכה.
אולי יעזור לפרק אותה לשלושה חלקים:
מולטי, פוטנציאל ו - י.
אפשר להשתמש גם במושגים אחרים שרומזים על אותה המשמעות,
כמו איש אשכולות, האדם ברנסנס.
למעשה, בתקופת הרנסנס,
זה נחשב אידאלי להיות בקיא במספר דיסציפלינות.
ברברה שר מכנה אותנו "סורקים."
השתמשו באיזה מושג שתרצו, או המציאו משלכם.
עלי לומר שאני מוצאת שזה מתאים בתור קהילה,
שאיננו מצליחים להסכים על זהות אחת.
(צחוק בקהל)
זה קל לראות את המולטי-פוטנציאליות שלכם
כמגבלה או נגע שיש להתגבר עליהם.
אך ממה שלמדתי בעקבות שיחות עם אנשים
וכתיבה של הרעיונות הללו באתר האינטרנט שלי,
הוא שישנם מספר יתרונות עצומים באופי הזה.
הנה שלושה.
כוחות על מולטי-פוטנציאליים.
1. מיזוג רעיונות.
כלומר, שילוב שני תחומים, או יותר,
ויצירת דברים חדשים מתוך ההצטלבות.
שה וואנג ורייצ'ל ביקס שאבו מתוך תחומי העניין המשותפים שלהם
במיפוי, הדמיית מידע, מסעות, מתמטיקה ועיצוב,
כשהם הקימו את משו.
משו הינה חברה המייצרת תכשיטים מותאמים אישית בהשראת הגאוגרפיה.
שה ורייצ'ל המציאו רעיון ייחודי זה
לא למרות, אלא בגלל שילוב הכישורים והניסיון שלהם.
חדשנות מתרחשת בהצטלבות.
משם מגיעים הרעיונות החדשים.
ואנשים מולטי-פוטנציאליים, עם כל הרקע שלהם,
יכולים לגשת לרבות מנקודות הצטלבות אלה.
כוח העל השני של אנשים מולטי-פוטנציאליים
הינו למידה מהירה.
כשאנשים מולטי-פוטנציאליים מתעניינים במשהו,
אנחנו נכנסים בעובי הקורה.
אנחנו מתבוננים בכל מה שאנחנו מצליחים להניח עליו את ידינו.
אנחנו גם רגילים להיות מתחילים,
כי היינו מתחילים כל כך הרבה פעמים בעבר,
וזה אומר שאנו פחות מפחדים לנסות דברים חדשים
או לצאת מאזורי הנוחות שלנו.
בנוסף, כישורים רבים ניתנים להעברה בין דיסציפלינות שונות,
כך שאנו מביאים את כל מה שלמדנו לכל תחום חדש בו אנו עוסקים,
לפיכך, נדיר שאנו מתחילים מאפס.
נורה דאן הינה מטיילת במשרה מלאה וכותבת פרילנסרית.
כפסנתרנית קונצרטים בילדותה, היא השחיזה יכולת מופלאה
לפתח את שרירי הזיכרון.
כיום, היא הכתבנית המהירה ביותר שהיא מכירה.
(צחוק בקהל)
לפני שהפכה לכותבת, נורה עסקה בתכנון פיננסי.
היא למדה את המכניקה העדינה של מכירות
כשהיא התחילה את העיסוק שלה,
ומיומנות זו עוזרת לה כעת בכתיבת מסרים משכנעים לעורכים.
לעתים נדירות זהו בזבוז זמן לדלוק אחר משהו שנמשכים אליו,
אפילו אם בסוף מוותרים.
אפשר להשתמש בידע הזה בתחום אחר לחלוטין,
בדרך שלא ניתן היה לצפות מראש.
כוח העל השלישי של האדם המולטי-פוטנציאלי
הינו סתגלנות;
כלומר, היכולת להשתנות למה שצריך להיות
בכל מצב נתון.
אייב קהודו הוא לפעמים מנהל וידאו, לפעמים מעצב אתרי אינטרנט,
לפעמים יועץ לקיקסטארטר, לפעמים מורה,
ולפעמים, מסתבר, ג'יימס בונד.
(צחוק בקהל)
הוא בעל ערך כי הוא עושה עבודה טובה.
הוא בעל ערך אפילו יותר, כי הוא יכול להתמודד עם תפקידים שונים,
בהתאם לדרישות של הלקוחות שלו.
המגזין פאסט קומפני זיהה את הסתגלנות
כמיומנות החשובה ביותר שיש לפתח על מנת לשגשג
במאה העשרים ואחת.
העולם הכלכלי משתנה כה מהר ובצורה בלתי צפויה
כך שהאינדיבידואלים והחברות שיכולים להסתובב סביב ציר
על מנת לעמוד בדרישות השוק, הם אלה שיצליחו באמת לשגשג.
מיזוג רעיונות, למידה מהירה וסתגלנות;
שלוש מיומנויות שאנשים מולטי-פוטנציאליים מומחים בהן,
ושלוש מיומנויות שהם עלולים להפסיד אם ילחצו עליהם להצר את המיקוד שלהם.
כחברה, יש לנו חשיבות בעידוד האנשים המולטי-פוטנציאליים
להיות מי שהם.
יש לנו הרבה בעיות מורכבות ורב-ממדיות בעולם כרגע,
ואנו זקוקים לחושבים יצירתיים, מחוץ לקופסא, שיתמודדו עמן.
נאמר שבלבך אתה מומחה.
יצאת מהרחם בידיעה שאתה רוצה להיות נוירוכירורג ילדים.
אל דאגה - אין שום דבר לא בסדר אצלך, גם.
(צחוק בקהל)
למעשה, חלק מהצוותים הטובים ביותר מורכבים ממומחה
ומאדם מולטי-פוטנציאלי ביחד.
המומחה יכול להתעמק פנימה וליישם רעיונות,
בעוד שהאדם המולטי-פוטנציאלי מביא רוחב גדול של ידע לתוך הפרויקט.
זוהי שותפות מופלאה.
כולנו צריכים לתכנן חיים וקריירות
המותאמים לאיך שאנו מחווטים.
למרבה הצער, אנשים מולטי-פוטנציאליים מעודדים לרוב
פשוט להיות כמו עמיתיהם המומחים.
משזה נאמר,
אם יש דבר אחד שתקחו משיחה זו,
אני מקווה שזה הדבר הבא:
חבקו את החיווט הפנימי שלכם, יהיה הוא מה שיהיה.
אם אתם מומחים בלבכם,
בבקשה, התמחו.
שם תבצעו את העבודה הטובה ביותר.
אך למולטי-פוטנציאלים שבחדר,
כולל אלה שאולי גילו
ב- 12 הדקות האחרונות שאתם כאלה -
(צחוק בקהל)
לכם אני אומרת:
חבקו את התשוקות הרבות שלכם.
לכו אחרי הסקרנות שלכם לכל אורך הדרך.
צאו למסע בכל ההצטלבויות.
חיבוק החיווט הפנימי מוביל לחיים שמחים ואמיתיים יותר.
ואולי חשוב יותר -
מולטי-פוטנציאלים , העולם זקוק לנו.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)