Zakaj bi si delali sitnosti?
Igra je manipulirana.
Moj glas ne šteje.
Izbira je grozna.
Volitve so za zgube.
Morda tudi vas prešinja kaj takega.
Morda ste to celo izrekli.
Ne bi bili edini in ne bi se popolnoma motili.
Igra politike je danes v mnogočem manipulirana.
Kako bi sicer več kot polovico davčnih olajšav
imelo najbogatejših pet odstotkov Američanov?
In izbira je pogosto res grozna.
Za ljudi vseh političnih nazorov
so glavni dokaz predsedniške volitve 2016.
A katerokoli leto pogledate na glasovnico,
boste našli malo navdiha.
Vsemu navkljub menim, da so volitve pomembne.
In naj se sliši še tako noro,
verjamem, da lahko vrnemo veselje do glasovanja.
Rad bi vam povedal, kako in zakaj.
Nekoč so bile volitve v Ameriki zabavne,
ni šlo le za turobno dolžnost priti na volišče.
Ta čas se imenuje "večina ameriške zgodovine".
(Smeh)
Od revolucije do boja za državljanske pravice
so ZDA imele živo
močno participatorno in glasno kulturo glasovanja.
Šlo je za ulično gledališče, razprave na prostem, post in gostijo,
zdravice, parade in krese.
V 19. stoletju so priseljenci in urbani politični stroji
podžgali kulturo glasovanja.
Ta kultura je z vsakim novim valom volivcev rasla.
Med obnovo, ko so novi afroameriški volivci,
novi afroameriški državljani
začeli izvajati svoje pravice,
so praznovali s paradami,
ki so emancipacijo povezovale z novo pravico do glasovanja.
Nekaj desetletij kasneje so sufražetke
v svoj boj dodale duh teatralnosti,
ko so v belih oblekah marširale z zahtevami po volilni pravici.
Gibanje za državljanske pravice,
ki je zahtevalo izpolnitev obljube po enakopravnem državljanstvu,
ki jo je bil prevaral Jim Crow,
je volitve postavilo v središče.
Od poletja svobode do pohoda v Selmi
je ta generacija aktivistov vedela, da so volitve pomembne
in da je spektakel ter prikaz moči
ključen za pridobitev moči.
A od Selme in zakona o volilni pravici je minilo preko pol stoletja
in v minulih desetletjih
je ta fizični izraz kulture volitev
skoraj izginil.
Ubila sta ga televizija
in za njo internet.
Kavč je nadomestil parlament.
Ekrani so iz državljanov naredili gledalce.
In čeprav je fino deliti politične meme na družabnih omrežjih,
je to bolj tiha oblika državljanstva.
Sociologinja Sherry Turkle to imenuje "biti sami skupaj".
Danes potrebujemo
volilno kulturo, kjer bomo skupaj skupaj,
osebno,
glasno in strastno,
tako volitve ne bodo kot "pojej zelenjavo" ali "opravi dolžnost",
temveč kot "pridruži se klubu"
ali "vstopi v stranko".
Zamislite si, da bi se po vsej državi,
lokalno, ampak povsod,
trudili oživiti osebne pristope
k sodelovanju in agitiranju,
dogodke na prostem, kjer bi kandidate smešili
ter hvalili skozi satiro,
impromptu govore državljanov,
javne razprave v gostilnah,
politično umetnost na ulicah, ročno narejene posterje in slike,
koncertno bitko glasbenikov, ki predstavljajo svoje kandidate.
Morda se to sliši kot vrnitev v 18. stoletje,
a ni treba, da je tako,
nič bolj kot broadwayski Hamilton,
ki je tako živo moderen.
Dejstvo je, da po vsem svetu
milijoni ljudi danes volijo na ta način.
V Indiji so volitve pisani dogodek v skupnosti.
V Braziliji je volilni dan prazničen, karnevalski.
Na Tajvanu in v Hong Kongu gre za predstavo,
privlačen spektakel
uličnega gledališča volitev.
Vprašali boste, kdo v ZDA ima čas za to.
Povem vam,
da povprečen Američan gleda TV pet ur na dan.
Rekli boste: "Kdo je motiviran?"
Povem vam,
vsak državljan, ki hoče biti viden in slišan,
ne kot okrasek, ne kot fraza,
temveč kot deležnik, ustvarjalec.
Kako naj to dosežemo?
Tako, da to naredimo.
Zato smo s skupino kolegov
ustvarili projekt "Veselje do glasovanja".
V štirih mestih v ZDA,
Filadelfija, Miami,
Akron (Ohio) in Wichita (Kansas),
smo zbrali umetnike in aktiviste,
učitelje, politike, sosede, navadne ljudi,
da se združijo v projekte,
ki bodo spodbujali lokalno kulturo glasovanja.
V Miamiju so to celonočne zabave z znanimi didžeji,
kamor lahko pridete samo, če pokažete, da ste registriran volivec.
V Akronu uprizarjajo politične igre
na tovornjaku,
ki vozi skozi soseske.
V Filadelfiji
gre za igro iskanja z volitvami povezanih skrivnosti v starem delu mesta.
V Wichiti ustvarjajo kompilacije in grafite
in v North Endu pozivajo na volitve.
Dvajset takih projektov je
in vsi so posebno lepi in raznoliki
in spreminjajo ljudi.
Naj vam jih nekaj opišem.
V Miamiju smo najeli
mladega umetnika Atomica,
ki ustvarja živahne slike za nalepke "glasoval sem".
A Atomico ni nikoli glasoval.
Še registriral se ni.
Ko je delal te nalepke,
je tudi premagal strah pred politiko.
Registriral se je,
se informiral o prihajajočih volitvah
in na volilni dan ni samo delil nalepk,
ampak volivce nagovarjal, naj volijo,
ter z mimoidočimi govoril o volitvah.
V Akronu je gledališka skupina Wandering Aesthetics
pripravila igre na tovornjaku.
V ta namen so javnost pozvali,
naj prispeva govore, monologe, dialoge, pesmi,
dele česarkoli, kar bi se dalo na glas prebrati
in sestaviti v predstavo.
Dobili so na ducate prispevkov.
Eno od pesmi
je napisalo devet učencev angleščine,
ki so bili latinskoameriški migranti delavci
iz bližnjega Hartvilla v Ohiu.
Rad bi vam prebral to pesem.
Naslov je "Veselje do glasovanja".
"Rad bi prvič volil,
ker se stvari za Latinoameričane spreminjajo.
Bal sem se duhov.
Zdaj se bojim ljudi.
Več nasilja in rasizma je.
Volitve to lahko spremenijo.
Zid na meji ni nič.
Le zid je.
Zid sramote je nekaj.
Pomembno je glasovati,
da podremo zid sramote.
V mojem srcu je strast.
Glasovanje mi da glas in moč.
Lahko nekaj dosežem."
Pri projektu "Veselje do glasovanja" ne gre samo za veselje.
Gre za neko strast.
Gre za občutek, za vero
in to ni samo delo naše organizacije.
Po vsej državi ta trenutek
priseljenci, mladi, veterani, ljudje z različnimi ozadji
prihajajo skupaj in ustvarjajo take strastne, vesele aktivnosti,
povezane z volitvami,
v rdečih in modrih zveznih državah, v mestih in na podeželju,
ljudje vseh političnih ozadij.
Skupno jim je enostavno tole:
aktivni so tam, kjer živijo.
Ne pozabite, državljanstvo je vedno lokalno.
Ko politiki ostanejo samo predsedniške volitve,
samo kričimo v ekrane in se izmučeni zgrudimo.
Ko gre v politiki za nas,
ko sosedje in drugi člani skupnosti
pridejo skupaj in ustvarijo skupen glas, skupno domišljijo,
se spomnimo, da so te stvari pomembne.
Spomnimo se, da gre za samovlado.
Kar me vrne na začetek.
Zakaj nam je mar?
Samo en odgovor je.
Glasovanje je pomembno, ker gre za delovanje vere.
Gre za odziv skupnega interesa, zaradi katerega družbe cvetijo.
Ko volimo, četudi iz jeze,
smo del skupnega kreativnega skoka v neznano.
Glasovanje nam daje moč, ki si jo želimo imeti.
Ni naključje, da sta se demokracija in gledališče
pojavila v antičnih Atenah približno sočasno.
Oba posameznika izbezata iz zasebne sfere.
Oba prineseta pomembno javno izkušnjo skupnega rituala.
Oba spodbudita domišljijo,
ki nas opomni, da so vse vezi, vsi stiki
izmišljeni in jih lahko na novo premislimo.
Ta trenutek,
ko razmišljamo o pomenu domišljije,
je tako temeljnega pomena,
naša zmožnost ujeti tega duha
in ta pomen,
da je tam zunaj nekaj večjega,
pa ni samo stvar tehničnega znanja.
Ne gre samo za čas in veščine.
Gre za duha.
Naj vam odgovorim, zakaj naj nam bo mar.
Odgovor bo manj poduhovljen in bolj direkten.
Zakaj glasovati?
Ker "ne-glasovanje" ne obstaja.
Ne-glasovanje je glasovanje
za vse, kar sovražite.
Ne-glasovanje ne more biti dejanje načelnega pasivnega odpora,
temveč gre za aktivno predajo moči
tistim, katerih interesi so vašim nasprotni,
tistim, ki bodo z veseljem izkoristili vašo odsotnost.
Ne-glasovanje je za reve.
Zamislite si, kje bi bila ta država,
če bi vsi, ki so leta 2010 ustvarili čajansko gibanje,
mislili, da je politika preveč kaotična,
volitve prezapletene.
Ni možnosti, da bi naši glasovi kaj veljali.
Niso se samoutišali.
Prišli so
in s prisotnostjo spremenili ameriško politiko.
Kaj ko bi se pristaši Donalda Trumpa in Bernieja Sandersa
odločili, da ne bodo razburkali političnega statusa quo
ter razdrli okvirja nekoč mogočega
v ameriški politiki.
To so storili z glasovanjem.
Živimo v času, ki je razdeljen, pogosto zelo temačen,
kjer se na levi in desni veliko govori o revoluciji
in da mora revolucija razburkati vsakdanjo demokracijo.
Tako je to:
vsakdanja demokracija že omogoča revolucijo.
Na predsedniških volitvah 2012
je bilo mladih, Latinoameričanov,
azijskih Američanov, revnih,
na volišču manj kot polovica.
Leta 2014 je bila na vmesnih volitvah volilna udeležba 36-odstotna,
kar je najmanj v zadnjih 70 letih.
Na povprečnih lokalnih volitvah
je udeležba okoli 20-odstotna.
Zamislite si 100-odstotno udeležbo.
Zamislite si 100 odstotkov.
Mobilizirajte 100 odstotkov
pa bomo čez noč imeli revolucijo.
Čez noč se bodo politične prioritete te države dramatično spremenile
in vsak nivo vladanja bo radikalno bolj odziven
za vse ljudi.
Kako bi mobilizirali 100 odstotkov?
Upreti se moramo poskusom
po vsej državi,
da bi otežili glasovanje.
Hkrati pa moramo aktivno ustvarjati pozitivno kulturo glasovanja,
ki ji bodo ljudje želeli pripadati,
biti del nje, jo izkusiti skupaj.
Najti moramo namen.
Ustvariti moramo veselje.
Ja, imejmo revolucijo,
revolucijo duha, idej,
politike in sodelovanja,
revolucijo proti cinizmu,
proti samouresničujočemu se občutku nemoči.
Z glasovanjem ustvarimo revolucijo
in ko smo že pri tem,
tudi uživajmo.
Hvala lepa.
(aplavz)