Egy magányos papnő alakja halad egy földalatti kamra felé.
Az út mentén emberek sora áll tanúként, ahogy ártatlannak vallja magát.
De nem számít.
Már bűnösnek ítéltetett.
A büntetés?
Élve eltemetés.
A földalatti kamrában van egy kis kenyér, víz, tej és olaj.
Lesz neki lámpája, ágya és takarója,
de nem fog többet élve előjönni.
A papnő megáll a küszöbön,
még egyszer utoljára állítja ártatlanságát,
majd belép a kamrába, hogy soha többé ne lássák Róma polgárai.
A papnő egyike Róma hat Vesta-szüzének,
mindegyiküket gondosan válogatták ki még gyerekként arisztokrata családból.
De halála után csak öt maradt,
és új papnőt kell választani.
A hatéves Licinia tanúja volt a látványnak,
nem gyanítva, hogy néhány nappal később, őt választják ki az új Vesta-szűznek.
Korának, patríciusi családfájának
és nyilvánvaló jó egészségének hála
a rómaiak szemében ő a legjobb jelölt, hogy Vesta istennőt szolgálja.
Szülei büszkék, hogy lányuk a választott.
Licinia viszont fél, de nincs más választása.
Szolgálnia kell az istennőt legalább harminc évig.
Szolgálatának első tíz évében,
még tanulja, miként legyen Vesta-szűz.
Legfontosabb kötelessége Vesta tüzének fenntartása,
aki a tűzhely szűz istennője.
A többi istennel és istennővel ellentétben Vestának nincs szobra.
Helyette, a templomában éjjel-nappal égő tűz jelképezi,
amely a Forum mellett található, a város központjában.
A többi Vesta-papnőhöz hasonlóan, Licinia a napjai egy részét azzal tölti,
hogy vigyázza és fenntartja a tüzet.
A tűz két dolgot szimbolizál.
Az első Róma hatalmon maradása a világban.
A rómaiak hittek benne, hogy ha a tűz kialszik, a város veszélybe kerül.
Ugyanakkor jelképe a Vesta-papnők szüzességének is.
A rómaiak szemében a papnők szüzessége nem csak a castitast jelezte,
vagyis az erényes lelket és testet,
hanem a szertartásos tisztaságukat is.
Licinia tehát tudja, hogy nem szabad hagynia, hogy a tűz kialudjon.
Az élete,
papnőtársainak az élete,
és Róma biztonsága függ tőle.
Licinia megtanul vizet hozni a közeli kútról minden nap,
hogy megtisztítsa a templomot.
Megtanulja a Fastit, a szent szertartások naptárát,
és figyeli, ahogy az idősebb papnők áldozatot mutatnak be.
Mire Licinia minden kötelességét megtanulja,
betölti a tizenhat évet.
Megérti, hogy viselkedésmódja
az istennőjére tükröződik vissza.
Amikor rá kerül a sor, hogy vízért menjen, szemét végig a földre szegezi.
Amikor áldozatot mutat be, eltökélten figyel a feladatára.
Minden erejét abba fekteti, hogy a lehető legjobb papnő legyen.
Aggódik, hogy egy nap, az állam az életét fogja követelni,
csak hogy megmentse magát a veszélytől.
Bármikor megvádolhatják incestummal, vagyis szemérmetlenséggel,
és feláldozhatják, attól függetlenül, hogy bűnös-e vagy sem.
Most már teljesen megérti, hogy elődjét miért temették el élve.
Tíz évvel ezelőtt, Vesta tüze kialudt.
A papnők tudták, hogy nem tarthatják titokban.
Róma jövője függött tőle.
A főpaphoz fordultak, aki vizsgálatot folytatott,
és felfedezte, hogy miért aludt ki a tűz.
Valaki azzal állt elő, hogy a Vesta-papnők egyike
már nem szűz.
Az volt a vég kezdete.
A vádlott ártatlannak vallotta magát, de ez nem volt elég.
Kihallgatták és bűnösnek találták.
A papnő halála a várost volt hivatott védeni,
de Licinia siratja, ami elveszett és mostani tudását.
Az ő útját másnak a halála egyengette,
és az ő életét is ugyanúgy elvehetik
olyan egyszerű okból, mint egy kialudt tűz.