Una sacerdotessa camina cap a una cambra subterrània.
La gent fa cua al carrer per veure-la mentre ella reclama que és innocent.
Tant és.
El judici ja ha acabat i és culpable.
La sentència?
Enterrada viva.
A la cambra subterrània hi ha pa, aigua, llet i oli.
També hi ha un llum, un llit i una manta,
però no en sortirà pas viva.
Al llindar, la sacerdotissa es para,
i proclama la seva innocència per última vegada.
Tot seguit entra a la cambra. Cap romà la tornarà a veure.
La sacerdotessa és una de les sis verges vestals romanes,
escollides de petites de les famílies més aristocràtiques de Roma.
Amb la seva mort, ara només n'hi ha cinc,
i s'ha d'escollir una nova sacerdotessa.
La Licinia, una nena de sis anys, ha presenciat l'espectacle,
sense sospitar que uns dies més tard seria escollida com la nova verge vestal.
La seva edat, llinatge patrici
i la seva aparent bona salut
fan que sigui la millor candidata per servir la deessa Vesta.
Els seus pares estan orgullosos que sigui l'escollida.
La Licinia té por, però no hi té res a dir.
Ha de servir la deessa els propers 30 anys com a mínim.
Durant els deu primers anys de servei
aprendrà a ser una verge vestal.
El seu deure més important és vigilar la flama de Vesta,
la deessa verge de la llar.
Vesta no té una estatua com la resta de deus i deesses romans.
Se la representa amb la flama que crema nit i dia al seu temple,
al costat del fòrum al centre de la ciutat.
Com les sacerdotesses vestals, la Licinia dedica part de la jornada
a vigilar i cuidar la flama.
La flama representa dues coses.
La primera és continuïtat de Roma com a potència en el món.
Els romans creien que si la flama s'apagués, la ciutat estaria en perill.
La flama també simbolitza la virginitat de les sacerdotesses vestals.
Per als romans, la virginitat de les vestals no era només castitas,
o modèstia en esperit i cos,
sinó també la seva puresa ritual.
La Licinia sap que no pot deixar que la flama s'apagui mai.
La seva vida,
la de les seves companyes vestals,
i la seguretat de la pròpia Roma en depenien.
La Licinia aprèn a recollir aigua cada dia d'una font propera
per netejar el temple.
Aprèn el fasti, el calendari dels rituals sagrats
i observa com les sacerdotesses amb més experiència fan els sacrificis.
Quan la Licinia acaba el seu aprenentatge
té 16 anys.
Entén que la forma en que ha d'actuar
és un reflex de la deessa que serveix.
Quan li toca anar a recollir aigua manté la mirada cap a terra.
Quan fa sacrificis, s'hi dedica plenament.
La Licinia dedica tota la seva energia a ser la millor sacerdotessa.
Li preocupa que un dia l'estat reclami la seva vida per motius propis
per salvar-se del perill.
La Licinia podria ser acusada d'incestum, o falta de castedad,
en qualsevol moment i ser sacrificada tant si és innocent com culpable.
La Licinia ara entén per què van enterrar viva la seva predecessora.
Fa deu anys, la flama de la Vesta es va apagar.
Les sacerdotesses sabien que no ho podien mantenir en secret.
El futur de Roma en depenia.
Van anar al sacerdot en cap i es va obrir una investigació
per descobrir per què la flama s'havia apagat.
Algú va dir que una de les vestals
ja no era verge.
Allò va ser l'inici del final.
La acusada va protestar la seva innocència però no en va ser prou.
Se la va jutjar i va ser declarada culpable.
La mort de la vestal va ser per a protegir la ciutat,
però la Licinia plora pel que s'ha perdut i pel que ara sap.
El seu propi camí s'havia obert a causa de la mort d'una altra
i la seva vida podria acabar senzillament
pel simple fet que s'apagui una flama.