Ako poznajete stariju levoruku osobu,
velike su šanse da su morali da uče ili jedu svojom desnom rukom.
U mnogim delovima sveta,
i dalje je ustaljen slučaj da teraiju decu da koriste svoju "odgovarajuću" ruku.
Čak i reč "right" (eng. desno) takođe znači tačno ili dobro,
ne samo na engleskom već i na mnogim drugim jezicima.
Ali ako je biti levoruk toliko pogrešno,
zašto se onda to uopšte dešava?
Danas je oko 1/10 svetske populacije levoruko.
Arheološki nalazi pokazuju da se ovo dešava
već 500 000 godina,
da oko 10% čovečanstva i dalje
pokazuje povezane razlike u dužini ruke i gustini kostiju,
a neki prastari alati i artefakti dokazuju levoruko korišćenje.
Uprkos onome što mnogi misle, upotreba ruke nije izbor.
Može se predvideti čak pre rođenja na osnovu položaja fetusa u materici.
Ako je upotreba ruke nasledna, da li to znači da je genetski uslovljena?
I da i ne.
Identični blizanci koji imaju iste gene mogu da imaju različite dominantne ruke.
Zapravo, ovo se javlja jednako često koliko i sa svakim drugim parom.
Ali šanse da se postane levoruk
su određene upotrebom ruke vaših roditelja
u iznenađujuće ustaljenom rasponu.
Ako je vaš otac bio levoruk, a vaša majka desnoruka,
imate 17% šansi da se rodite levoruki,
dok će dva dešnjaka imati levoruko dete samo u 10% slučajeva.
Izgleda da se upotreba ruke određuje bacanjem kockice,
ali šanse su uslovljene vašim genima.
Sve ovo naznačava da postoji razlog
da je evolucija proizvela ovu malu proporciju levorukih,
i održala je tokom milenijuma.
Iako je postojalo nekoliko teorija
koje su težile da objasne zašto izbor ruke uopšte postoji,
ili zašto je većina ljudi desnoruko,
skorašnji matematički model
objašnjava da trenutna količina predstavlja balanas
između takmičarskih i sarađujućih pritisaka na ljudsku evoluciju.
Dobiti od levorukosti
su naistaknutije u aktivnostima koje uključuju suparnika,
poput borbe ili takmičarskih sportova.
Na primer, oko 50% najboljih udarača u bejzbolu bilo je levoruko.
Zašto?
Posmatrajte to kao iznenađujuću prednost.
Pošto su levaci manjina,
levoruki i desnoruki takmičari
provesšće najviše svog vremena upoznavajući
i vežbajući protiv levaka.
Kada se dvojica suoče,
levoruki će biti bolje spremljen protiv svog desnorukog takmaca,
dok će dešnjak biti izbačen.
Ova borbena pretpostavka,
gde disbalans u stanovništvu
za posledicu ima prednosti za levoruke borce ili sportiste,
primer je negativne selekcije zavisne od učestalosti.
Ali prema principima evolucije,
grupe koje imaju relativne prednosti
teže da rastu dok ta prednost ne nestane.
Ako su se ljudi samo tukli i nadmetali kroz ljudsku evoluciju,
prirodna selekcija bi dovela da više levaka pobeđuje
dok ne bude mnogo njih,
da na kraju to ne bi ni bilo redak slučaj.
U potpuno takmičarskom svetu,
50% stanovništva bilo bi levoruko.
Ali ljudska evolucija je oblikovana saradnjom, ali i nadmetanjem.
Takmičarski pritisak
tera podelu korišćenja ruke u suprotnom pravcu.
U golfu, gde nastup ne zavisi od suparnika,
samo je 4% najboljih igrača levoruko,
kao primer šireg fenomena podele alata.
Kao što mladi potencijalni golferi
mogu lako da pronađu set štapova za desnoruke,
mnogi od važnih instrumenata koji su oblikovali društvo
bili su dizajnirani za desnoruku većinu.
Levaci su lošiji u korišćenju ovih alata,
i pogađa ih veći nivo nesreća
i bili bi manje uspešni u čisto kooperativnom svetu,
i na kraju bi nestali iz stanovništva.
Pravilnim predviđanjem podele
levorukih ljudi u opštoj populaciji,
kao i usklađivanjem podataka iz različitih sportova,
model pokazuje
da upornost levaka, male ali stabilne manjine,
odaje jednakost
koja potiče iz takmičarskih i sarađivačkih efekata
koji se vremenom paralelno smenjuju.
Najintrigantnija stvar
je šta brojevi mogu da nam kažu o različitim stanovništvima.
Od iskrivljene podele upotrebe šapa kod društvenih životinja,
do malo manjeg procenta levaka
u takmičarskim društvima koja lovaca i sakupljača,
možemo čak da otkrijemo da su odgovori na neke nedoumice rane ljudske evolucije
uveliko u našim rukama.