Pokud znáte nějakého staršího leváka,
je dost pravděpodobné, že byl jako malý nucen
učit se psát nebo jíst svou pravou rukou.
V mnohých částech světa
je stále běžné nutit děti používat "správnou" ruku.
Dokonce i slovo pravý vlastně znamená správný,
a to nejen v češtině, ale i v ostatních jazycích.
Jestliže je tak špatné být levákem,
proč se to vlastně vůbec stává?
V dnešní době tvoří leváci zhruba 1/10 světové populace.
Archeologické nálezy ukazují, že tomu tak je
už nejméně 500 tisíc let,
protože zhruba 10 % lidských ostatků
vykazuje související rozdíl v délce paží i hustotě kostí
a některé starověké nástroje a artefakty jeví známky používání levou rukou.
Navzdory tomu, co si mnozí myslí, preference ruky není otázkou volby.
A může být ale předpovězeno už před narozením
podle polohy plodu v děloze.
Pokud je preference ruky vrozená, znamená to, že je i dědičná?
Ano i ne.
Jednovaječná dvojčata, která mají shodný genom,
mohou mít odlišnou dominantní ruku.
To se ve skutečnosti stává stejně často v jakémkoliv sourozeneckém páru.
O tom, jestli z nás budou leváci nebo praváci,
rozhodují preference ruky našich rodičů,
a to v překvapivě konstantním poměru.
Pokud váš otec byl levoruký ale vaše matka pravoruká,
měl jste 17% pravděpodobnost, že se narodíte jako levák,
zatímco oba pravorucí rodiče mají levoruké dítě jen v 10 % případů.
Preference ruky se zdá být dílem náhody,
ale je dílem nastavení genů.
Vše naznačuje tomu, že existuje důvod,
proč evoluce vytvořila malé procento leváků
a zachovala ho v průběhu tisíciletí.
A zatímco vzniklo několik teorií,
které se pokoušely vysvětlit, proč vůbec existuje preference ruky
nebo proč jsou lidé většinou praváci,
nedávný matematický výpočet
poukázal na to, že skutečný poměr odráží bilanci
mezi evolučními tlaky konkurence a spolupráce.
Výhody leváctví jsou nejzřejmější
při aktivitách se soupeřem,
jako je třeba zápas nebo soutěžní sporty.
Například 50 % nejlepších baseballových pálkařů bylo leváků.
Proč?
Zvažte moment překvapení.
Jelikož jsou leváci minoritou,
tak se všichni soutěžící - leváci i praváci -
soustředí na utkávání se
a trénování proti pravákům.
Tedy když se dva soupeři střetnou,
levák bude zákonitě lépe připraven proti svému pravorukému soupeři
a pravoruký soupeř bude vyveden z míry.
Tato hypotéza boje,
kde určitá nerovnováha v populaci
vyústí ve výhodu pro pravorukého bojovníka nebo sportovce,
je příkladem negativního výběru závislého na četnosti výskytu.
Podle principů evoluce
mají skupiny s relativní výhodou
tendenci se rozrůstat, dokud tato výhoda nezmizí.
Pokud by lidé v průběhu evoluce pouze bojovali a soutěžili,
přirozený výběr by vedl k růstu počtu leváků,
dokud by se jejich počet nezvýšil natolik,
že by už jejich odlišnost nepřekvapovala.
Tedy v čistě konkurenčním světě
by bylo 50% populace tvořeno leváky.
Jenže lidská evoluce byla formována jak spoluprací, tak konkurencí.
A evoluční tlak spolupráce
posunuje preferenci ruky opačným směrem.
V golfu, kde výkon nezávisí na protihráči,
jsou pouze 4 % z nejlepších golfistů leváci.
To je příklad podstatného fenoménu dělení se o nástroje.
Stejně jako začínající golfisté
snáze seženou golfové hole pro praváky,
vidíme i u dalších důležitých nástrojů formujících společnost,
že byly navrženy pro pravorukou většinu.
Protože leváci jsou horší při používání těchto nástrojů
a mají vyšší pravděpodobnost nehody,
byli by méně úspěšní ve světě založeném pouze na spolupráci
a časem by zmizeli z populace.
Matematický model zastoupení leváků
v běžné populaci,
stejně jako údaje z různých sportů,
indikují, že leváci jako
malá, ale stálá minorita
jsou výsledkem rovnováhy
mezi soutěživostí a spoluprací
zároveň působících v čase.
A tou opravdu fascinující věcí
je fakt, kolik nám toho čísla mohou říct o různých populačních skupinách.
Ze zkresleného zastoupení preference tlapy u spolupracujících zvířat,
až po údaj o trochu větším procentu leváků
v konkurenční společnosti lovců a sběračů,
můžeme dokonce zjistit, že odpovědi na některé záhady časné lidské evoluce,
máme dávno ve svých rukách.