מעל 100,000 טונות של קפאין נצרכות
מסביב לעולם כל שנה.
זה שווה ערך למשקל של 14 מגדלי אייפל.
רוב הקפאין נצרך בקפה או תה,
אבל הוא נצרך גם בכמה משקאות מוגזים,
שוקולד,
גלולות קפאין,
ואפילו משקאות שממותגים כנטולי קפאין.
קפאין עוזר לנו להרגיש ערניים, ממוקדים, שמחים, ואנרגטיים,
אפילו אם לא ישנתם מספיק.
אבל הוא יכול גם להעלות לחץ דם, ולגרום לנו לחרדה.
זה הסם הנפוץ ביותר בעולם.
אז איך הוא משאיר אותנו ערים?
קפאין התפתח בצמחים בהם הוא משמש כמה מטרות.
במנות גדולות, כמו שהוא נמצא בעלים וזרעים של כמה מינים,
הוא רעיל לחרקים.
אבל כשהוא נצרך בכמויות קטנות יותר, כמו שהוא נמצא בנקטר,
הוא יכול למעשה לעזור לחרקים לזכור ולחזור לפרחים.
בגוף האנושי, קפאין מתפקד כמעורר במערכת העצבים המרכזית.
הוא מחזיק אותנו ערים על ידי חסימת אחת המולקולות מעוררות השינה העיקריות בגוף,
חומר שנקרא אדנוזין.
הגוף שלכם צריך אספקה רציפה של אנרגיה,
שהוא מקבל מפירוק מולקולה אנרגטית בשם ATP.
בתהליך הזה,
הוא משחרר אדנוזין, עמוד השדרה של ATP.
לנוירונים במוח שלכם יש קולטנים שמותאמים בצורה מושלמת למולקולה הזו.
כשאדנוזין מתחבר לקולטנים האלה,
הוא מפעיל שרשרת של תגובות ביו-כימיות
שגורמת לנוירונים לירות לאט יותר,
ומאטה שיחרור של מולוקלות איתות חשובות במוח.
במילים אחרות, אתם מתעייפים.
קפאין הוא אנטגוניסט לקולטן האדנוזין.
זה אומר שהוא עוצר את תהליך האטת הניורונים שלכם
על ידי חסימת קולטני אדנוזין.
לקפאין ואדנוזין יש מבנה מולקולרי דומה,
מספיק דומה כדי שקפאין יוכל להידחק לתוך קולטני האדנוזין,
אבל לא מספיק דומה כדי להפעיל אותם.
לסיכום, אדנוזין מעכב את הנוירונים שלכם.
קפאין מעכב את המעכב, אז הוא מעורר אתכם.
קפאין יכול גם לחזק רגשות חיובים.
בכמה ניורונים, קולטני האדנוזין
מחוברים לקולטנים למולקולה אחרת שנקראת דופאמין.
אחד מתפקידי הדופאמין במוח הוא לקדם רגשות עונג.
כשאדנוזין מתחבר באחד הקולטנים המזווגים האלה,
זה יכול להקשות על הדופאמין להיכנס למיקום שלו,
וכך לפגוע בהשפעתו המעודדת.
אבל כשקפאין תופס את מקום האדנוזין, אין לו את אותה השפעה,
ודופאמין יכול להחליק פנימה.
יש עדויות שלהשפעה של קפאין על קולטני אדנוזין ודופאמין
יכולות להיות תועלות לטווח ארוך, בהפחתת הסיכון למחלות
כמו פרקינסון, אלצהיימר, וכמה סוגי סרטן.
קפאין יכול גם להעלות את יכולת הגוף לשרוף שומן.
למעשה, כמה ארגוני ספורט חושבים
שקפאין נותן לאתלטים יתרון לא הוגן,
ומגבילים את הצריכה שלו.
מ-1972 עד 2004,
ספורטאים אולימפיים היו חייבים להישאר מתחת לריכוז מסויים של קפאין בדם
כדי להתחרות.
כמובן, לא כל ההשפעות של קפאין כל כך מועילות.
זה אולי יגרום לכם להרגיש טוב יותר וערניים יותר,
אבל זה יכול גם להעלות את קצב הלב ולחץ הדם,
לגרום להשתנת יתר או שלשול,
ולתרום לנדודי שינה וחרדה.
גם לאוכל ולמשקאות המכילים קפאין
יש השפעות משלהם על הגוף שלכם שצריך להביא בחשבון.
המוח שלכם יכול להתאים את עצמו לצריכה רגילה של קפאין.
אם קולטני האדנוזין שלכם חסומים באופן קבוע,
הגוף שלכם ייצר נוספים.
כך, אפילו כשיש קפאין בסביבה,
האדנוזין יכול עדיין לעשות את תפקידו ולאותת למוח להוריד הילוך.
לכן אולי תצטרכו יותר ויותר קפאין
כדי להרגיש ערניים.
יש יותר ויותר קולטני אדנוזין לחסום.
זו גם הסיבה לכך שאם פתאום תיגמלו מקפאין,
אולי תחוו גמילה לא נעימה.
עם הרבה קולטנים וללא תחרות,
אדנוזין יכול לעבוד שעות נוספות,
ולגרום לסימפטומים כמו כאבי ראש,
עייפות,
ומצבי רוח מדוכאים.
אבל תוך כמה ימים, קולטני האדנוזין העודפים יעלמו,
הגוף שלכם יתאים את עצמו,
ותרגישו ערניים כתמיד,
אפילו ללא אספקת הסם המעורר הכי נפוץ בעולם.