Nesen
daži baltie puiši un dažas melnādainas dāmas
internetā apmainījās ar Twitter avatāriem jeb bildēm.
Viņi nemainīja saturu,
turpināja tvītot kā parasti,
taču baltie puiši pēkšņi pamanīja,
ka tos visu laiku apsaukā ar vārdu, kas sākas ar N,
un ka pret viņiem vērsta visnelāgākā interneta vardarbība,
turpretī melnās sievietes pēkšņi pamanīja,
ka visa padarīšana kļuvusi daudz patīkamāka.
Redzat, ja esat mans piecgadīgais bērns,
jūsu internetu veido lielākoties kucēni un laumiņas
un reizēm uz kucēniem jājošas laumiņas.
Tādas pastāv. Iegūglējiet.
Taču mēs, pārējie, zinām,
ka internets var būt patiešām nejauka vieta.
Es nerunāju par debatēm augstos toņos,
kas, manuprāt, nāk par labu mūsu demokrātijai.
Es runāju par nejaukiem personiskiem uzbrukumiem.
Varbūt esat tādus piedzīvojuši,
taču tie būs ļaunāki un to iespējamība divreiz lielāka,
ja esat sieviete, citas ādas krāsas, homoseksuāls
vai atbilstat vairāk nekā vienai no šīm kategorijām.
Patiesībā, rakstot šo runu,
es atradu Twitter kontu @SallyKohnSucks.
Apraksts vēstī, ka esmu
"vīriešu nīdēja un lezba, un vienīgais, ko savā karjerā esmu paveikusi,
ir manas perversās seksualitātes izplatīšana."
Tajā, starp citu, ir tikai trešdaļa taisnības.
(Smiekli)
Meli!
Ja nopietni, mēs visi sakām, ka mums riebjas šis idiotisms.
Jautājums ir, vai esat gatavi kaut ko upurēt, lai to mainītu.
Es nedomāju, ka jāatsakās no interneta.
Es domāju, ir jāmaina tas, kā klikšķinām,
jo klikšķis ir publiska rīcība.
Vairs nav tā,
ka atsevišķas varenas elites kontrolē visus medijus
un mēs pārējie esam tikai pasīvi saņēmēji.
Arvien vairāk mēs visi esam mediji.
Es savulaik domāju, ka, labi, es sapucējos,
pamatīgi uzkrāsojos,
esmu televīzijā un runāju par ziņām.
Lūk, tā ir publiska mediju veidošanas rīcība.
Un tad es dodos mājup, pārlūkoju internetu,
lasu Twitter,
un tā ir privāta mediju patērēšana.
Nu, protams, ka tā ir. Esmu taču pidžamā.
Nē. Tā nav.
It viss ko blogojam, it viss, ko tvītojam,
un it viss, ko klikšķinām,
ir publiska mediju veidošanas rīcība.
Mēs esam jaunie redaktori.
Mēs izlemjam, kam pievērš uzmanību,
balstoties uz to, kam savu uzmanību pievēršam mēs.
Tagad mediji darbojas tā.
Ir daudz slepenu algoritmu,
kas, balstoties uz jūsu klikšķiem izlemj, ko jūs un mēs visi redzēsim vairāk,
un tas savukārt veido visu mūsu kultūru.
Vairāk nekā 3 no 5 amerikāņiem uzskata,
ka rupjība šobrīd valstī ir nopietna problēma,
bet mans minējums ir,
ka vismaz 3 no 5 amerikāņiem klikšķina
uz tām pašām aizvainojošajām, baumas izplatošajām samazgām,
kas baro visriebīgākos impulsus mūsu sabiedrībā.
Arvien trokšņainākajā mediju telpā
dzinulis ir radīt vairāk trokšņa, lai kāds sadzirdētu,
un šī skaļo tirānija
veicina nejauceņu tirāniju.
Tam tā nav jābūt.
Nav.
Mēs varam mainīt šo dzinuli.
Iesākumam divas lietas, ko visi varam darīt.
Pirmkārt, nestāviet malā, ja redzat, ka kādu sāpina.
Ja kādam internetā dara pāri, dariet kaut ko!
Esiet varonis! Šī ir jūsu iespēja.
Runājiet. Sakiet, ko domājat. Esiet labs cilvēks.
Noslīciniet negatīvo pozitīvajā.
Un, otrkārt, mums jābeidz klikšķināt
uz visprastākajām maitu liju klikšķēsmām.
Ja jums nepatīk visas tās 24/7 Kardašjanas,
ir jābeidz klikšķināt uz ziņām
par Kimas Kardašjanas no kleitas pasprukušo krūti.
Es zinu, ka jūs to darāt.
Jūs arī acīmredzot.
Bet patiešām.
Tāds pats piemērs – ja nepatīk, ka politiķi apsaukājas,
beidziet klikšķināt uz ziņām
par to, kā viens vīrs vienā partijā nosauca citu vīru citā partijā.
Klikšķinot uz katastrofas, jūs tikai pielejat eļļu ugunij.
Kļūst sliktāk, uguns izplatās,
sadeg mūsu visu kultūra.
Ja uzvar tas, kam ticis visvairāk klikšķu,
tad mums jāsāk veidot pasaule tāda, kādu vēlamies,
ar saviem klikšķiem,
jo klikšķis ir publiska rīcība.
Tāpēc klikšķiniet atbildīgi! Paldies.
(Aplausi)