Ovo je moja bratanica, Stela.
Upravo je napunila godinu dana i počela da hoda.
Hoda na taj stvarno kul način kako to jednogodišnjaci rade,
nekako teturajući se, u stilu "telo mi je suviše brzo za moje noge".
Apsolutno je divno.
Jedna od njenih trenutno omiljenih stvari
je da zuri u sebe u ogledalu.
Apsolutno obožava svoj odraz.
Kikoće se i ciči, i upućuje sebi velike vlažne poljupce.
Prelepo je.
Izgleda da svi njeni prijatelji to rade i moja mama kaže da sam i ja to radila,
i to me je navelo da pomislim:
kada sam prestala da radim ovo?
Kada odjednom nije u redu da volimo kako izgledamo?
Jer očigledno nije.
Deset hiljada ljudi svakog meseca pretražuje na Guglu:
"Da li sam ružan?"
Ovo je Fej. Fej ima 13 godina i živi u Denveru.
Kao svaki tinejdžer, i ona samo želi da se dopada drugima i da se uklopi.
Nedelja je uveče.
Ona se sprema za predstojeću nedelju u školi.
I malčice strepi od toga, i malo je zbunjena jer
uprkos tome što joj mama stalno govori
da je lepa,
svakog dana u školi joj neko kaže da je ružna.
Zbog razlike između onoga što joj govori mama i prijatelji u školi,
ili šta joj govore vršnjaci u školi,
ona ne zna kome da veruje.
Zato pravi svoj video. Postavlja ga na Jutjub
i moli ljude da ostave komentar:
"Da li sam lepa ili ružna?"
Do sada, Fej je dobila preko 13 000 komentara.
Neki od njih su toliko gadni da ne možete zamisliti.
Ovo je prosečna tinejdžerka zdravog izgleda koja dobija takve odgovore
tokom jednog od emocionalno najosetljivijeg perioda u svom životu.
Hiljade ljudi postavlja ovakve snimke,
uglavnom tinejdžerke, dopirući do drugih na ovaj način.
Ali šta ih navodi da to rade?
Pa, današnji tinejdžeri su retko sami.
Pod pritiskom su da budu onlajn i stalno dostupni,
pričajući, dopisujući se, lajkujući, komentarišući, deleći, postujući -
tome nema kraja.
Nikada pre nismo bili toliko povezani,
tako kontinuirano, u istom trenutku, a da smo tako mladi.
I kao što mi je jedna mama jednom rekla,
to je kao da je svake večeri žurka u njihovoj spavaćoj sobi.
Jednostavno nema privatnosti.
I socijalni pritisci koji idu uz to su nemilosrdni.
Ovo onlajn okruženje uči našu decu da vrednuju sebe
na osnovu broja lajkova koje dobiju
i vrste komentara koje dobiju.
Nema razdvajanja života na mreži i van nje.
Teško je ustanoviti razliku između onog što je stvarno i onog što nije.
I takođe je stvarno teško odrediti razliku između onoga što je autentično
i onoga što je digitalno obrađeno.
Šta je vrhunac u nečijem životu
naspram onoga što je normalno u kontekstu svakodnevice.
I gde traže inspiraciju?
Pa, možete videti kakve slike preplavljuju profile
kod današnjih devojčica.
Veličina XXXS još uvek dominira našim modnim pistama.
Obrada fotografija je sada rutina.
I trendovi kao što su #thinspiration, #thighgap,
#bikinibridge and #proana.
Za one koji ne znaju, #proana znači pro-anoreksija.
Ovi trendovi su udruženi sa stereotipiziranjem
i groznim objektivizovanjem žena u današnjoj popularnoj kulturi.
Nije teško videti sa čime se devojke upoređuju.
Ali ni dečaci nisu imuni na ovo, težeći oblikovanim vilicama
i izraženim mišićima sportskih zvezda nalik na super heroje
i muzičare plejboje.
Ali, u čemu je problem sa svim ovim?
Pa, svakako želimo da naša deca odrastu kao zdrave, uravnotežene osobe.
Ali u kulturi opsednutoj imidžom, učimo našu decu
da troše više vremena i mentalnog truda na svoj izgled
na račun svih drugih aspekata njihovog identiteta.
Tako, stvari kao što su njihove veze, razvoj njihovih fizičkih sposobnosti,
njihovo obrazovanje i tako dalje počinju da trpe.
Šest od deset devojčica danas biraju da nešto ne urade jer smatraju
da ne izgledaju dovoljno dobro.
To nisu trivijalne aktivnosti.
To su suštinske aktivnosti za njihov razvoj kao ljudi
i kao učesnika u društvu i radnim snagama.
31 procenat, skoro trećina tinejdžera, povlači se
iz diskusija u učionici. Ne uspevaju
da se angažuju u njima jer ne žele
da skreću pažnju na to kako izgledaju.
Jedan od pet se uopšte ne pojavljuje na časovima
danima kada se ne osećaju dobro u vezi toga.
A kada se radi o ispitima,
ako ne mislite da izgledate dovoljno dobro,
naročito ako ne mislite da ste dovoljno mršavi,
imaćete niži prosek ocena
nego vaši vršnjaci koji ne brinu o tome.
I ovo je dosledno od Finske preko SAD-a i Kine,
i istinito je bez obzira na to kolika je vaša stvarna težina.
Dakle da bismo bili super jasni, govorimo o
tome kako mislite da izgledate, ne o tome kako zaista izgledate.
Nisko telesno samopouzdanje narušava akademsko postignuće.
Ali takođe oštećuje zdravlje.
Tinejdžeri sa niskim telesnim samopouzdanjem su manje fizički aktivni,
jedu manje voća i povrća,
sprovode nezdrave režime kontrole telesne težine
koji mogu dovesti do poremećaja ishrane.
Imaju niže samopoštovanje.
Podložniji su uticaju ljudi oko njih
i u većem su riziku od depresije.
I mislimo da zbog svih tih razloga oni više rizikuju
sa upotrebom alkohola i droge,
brzim dijetama, kozmetičkim operacijama,
nezaštićenim preuranjenim seksom, i samopovređivanjem.
Potraga za savršenim telom vrši pritisak na naše zdravstvene sisteme
i košta naše vlade milijarde dolara svake godine.
A mi to ne prevaziđemo odrastanjem.
Žene koje misle da su gojazne - još jednom,
bez obzira na to da li jesu ili nisu -
imaju višu stopu izostajanja sa posla.
Sedamnaest posto žena se neće
pojaviti na razgovoru za posao
dana kada se ne osećaju sigurno u vezi svog izgleda.
Razmislite o tome šta ovo čini
našoj ekonomiji.
Kada bismo mogli da ovo prevaziđemo,
kako ta mogućnost izgleda.
Otključavanje ovog potencijala je u interesu svakog od nas.
Ali kako to da uradimo?
Pa, pričanje, samo po sebi, ne postiže mnogo.
Nije dovoljno samo to.
Ako zaista želite da napravite promenu, morate da uradite nešto.
A naučili smo da postoje tri ključna načina:
prvi je da moramo da podučavamo ljude telesnom samopouzdanju.
Moramo da pomognemo našim tinejdžerima
da razviju strategije da prevaziđu pritiske vezane za imidž
i izgrade svoje samopouzdanje.
Dobra vest je da postoje
mnogi dostupni programi da se to uradi.
Loša vest je da većina njih ne deluje.
Bila sam šokirana saznanjem
da su mnogi dobronamerni programi
nehotice zapravo učinili situaciju gorom.
Zato moramo da budemo sigurni da
programi koje naša deca dobijaju
ne samo imaju pozitivan uticaj,
već takođe i dugotrajan uticaj.
Istraživanja pokazuju da su najbolji programi
usmereni na šest ključnih oblasti.
Prva je uticaj porodice, prijatelja i veza.
Druga su mediji i kultura poznatih ličnosti,
zatim kako se izboriti sa zadirkivanjem i nasilništvom,
kako se takmičimo i upoređujemo međusobno
na osnovu izgleda,
kad smo već kod izgleda - neki ljudi
ovo zovu "govor tela" ili "debeli govor" -
i konačno, osnove samopoštovanja
i vođenja brige o sebi.
Ovih šest stvari su ključna polazišta
za bilo koga ko je ozbiljan u vezi sa pružanjem
edukacije o telesnom samopouzdanju koja deluje.
Edukacija je presudna,
ali rešavanje ovog problema će
zahtevati da svako od nas
istupi i bude bolji uzor
ženama i devojkama u našim životima.
Osporavajući status kvo toga
kako su žene viđene i kako se o njima govori u našim krugovima.
Nije u redu da osuđujemo doprinos
naših političara po njihovim frizurama
ili veličini njihovih grudi,
ili da zaključimo da je odlučnost ili uspeh
olimpijske učesnice snižen jer ne izgleda lepo.
Moramo da počnemo da procenjujemo ljude po onome što rade,
ne po tome kako izgledaju.
Možemo započeti time što ćemo preuzeti odgovornost za vrstu slika
i komentara koje postujemo
na našim društvenim mrežama.
Možemo da pohvalimo ljude na osnovu njihovog truda
i njihovih postupaka,
a ne prema njihovom izgledu.
I da vas pitam,
kada ste poslednji put
poljubili ogledalo?
Najzad, moramo da radimo zajedno
kao zajednice, kao vlade
i kao firme kako bismo zaista promenili ovu našu kulturu
da bi naša deca odrastala vrednujući sebe kao celinu,
vrednujući individualnost, različitost, inkluziju.
Moramo da ljude koji donose stvarne promene podignemo
na pijedestal, ostvarujući promenu
u stvarnom svetu.
Dajući im prostora u medijima, jer samo tada
ćemo stvoriti drugačiji svet.
Svet gde će naša deca biti slobodna da postanu
najbolja verzija sebe,
gde ih mišljenje o svom izgledu
nikada neće sputavati da budu ono što jesu
ili da postignu šta žele u životu.
Mislite o tome šta ovo može značiti nekome u vašem životu.
Koga imate na umu?
Da li je to vaša žena?
Vaša sestra?
Vaša ćerka?
Vaša bratanica?
Vaš prijatelj? Ili to može biti žena nekoliko sedišta od vas danas.
Šta bi značilo za nju
kada bi bila oslobođena tog glasa
njenog unutrašnjeg kritičara koji joj zvoca da treba da ima
duže noge, mršavije butine, manji stomak,
kraća stopala?
Šta bi joj značilo kada bi ovo prevazišla
i time otključala svoj potencijal?
U ovom trenutku, opsednutost naše kulture
imidžom sputava sve nas.
Ali hajde da pokažemo istinu našoj deci.
Hajde da im pokažemo da je vaš izgled
samo jedan deo vašeg identiteta
i da je istina da ih volimo
zbog onoga što jesu
i šta čine
i kakva osećanja bude u nama.
Hajde da unesemo samopoštovanje u naše školske programe.
Hajde da svako od nas promeni način
na koji govorimo i upoređujemo se sa drugim ljudima.
I hajde da radimo skupa kao zajednica,
od lokalnih nivoa do vlada,
tako da srećni mali jednogodišnjaci
današnjice postanu samouvereni
donosioci promena sutrašnjice.
Hajde da to učinimo.
(Aplauz)