Dette er en menneskeskapt skog.
Den kan spres ut over hektar på hektar med jord,
eller den kan passe inn i en liten plass -
så liten som hagen din.
Hver av disse skogene er bare to år gammel.
Jeg har en skog i bakgården min. Den
tiltrekker seg mye biologisk mangfold.
(Fugleskrik)
Jeg våkner til dette hver dag,
som en Disney-prinsesse.
(Latter)
Jeg er en gründer
som legger til rette for å profesjonelt skape disse skogene.
Vi har hjulpet fabrikker,
gårdsbruk,
skoler,
hjem,
feriesteder,
leilighetsblokker,
offentlige parker
og til og med en dyrehage
til å få en slik skog.
En skog er ikke et isolert stykke land der dyr lever sammen.
En skog kan være en integrert del av vår urbane eksistens.
En skog, for meg,
er et sted der trærne er så tette at du bare ikke kan gå inn i det.
Det spiller ingen rolle hvor store eller små de er.
Mesteparten av verden vi lever i i dag var skog.
Dette var før menneskelige inngrep.
Så bygget vi byene våre oppå skogene,
som São Paulo,
og glemte at vi også tilhører naturen,
som 8.4 millioner andre arter på planeten.
Vårt habitat sluttet å være vårt naturlige habitat.
Men ikke nå lenger, for noen av oss.
Jeg og noen andre lager disse skogene
profesjonelt - overalt.
Jeg er en industriell ingeniør.
Jeg spesialiserer meg på å lage biler.
I min tidligere jobb hos Toyota,
lærte jeg hvordan gjøre naturressurser om til produkter.
For å gi deg et eksempel
ville vi dryppet sevjen ut av et gummitre,
gjøre den om til rågummi
og lage et dekk fra det - produktet.
Men disse produktene kan aldri igjen bli en naturressurs.
Vi separerer elementene fra naturen
og konverterer dem til en irreversibel tilstand.
Det er industriell produksjon.
Naturen, på sin siden, jobber på totalt motsatt måte.
Det naturlige systemet produserer ved å bringe elementer sammen,
atom etter atom.
Alle de naturlige produktene blir en naturressurs igjen.
Dette var noe jeg lærte
da jeg skapte en skog i hagen min.
Og dette var første gangen jeg jobbet med naturen,
i stedet for mot den.
Siden da,
har vi laget 75 slike skoger i 25 byer over hele verden.
Hver gang vi jobber på et nytt sted,
ser vi at alle elementer som trengs for å lage en skog
er tilgjengelig rundt oss.
Alt vi må gjøre er å bringe disse elementene sammen
og la naturen ta over.
For å lage en skog begynner vi med jord.
Vi kjenner, føler og til og med smaker på det
for å identifisere hvilke egenskaper den mangler.
Om jorden er laget av små partikler blir den veldig kompakt --
så kompakt at vann ikke trenger inn.
Vi blander jorden med noe lokal biomasse som er lett tilgjengelig,
og som kan hjelpe jord til å bli mer porøs.
Nå kan vann komme inn.
Om jorden ikke har kapasitet til å holde på vann,
blander vi inn mer biomasse
som absorberer vann, som torv eller begas (mais-ris),
så jorden kan holde på vannet og forbli fuktig.
For å vokse trenger planter vann, sollys og næringsstoffer.
Hva om jorden ikke har noen næringsstoffer? Vi legger -
- ikke til næringsstoffer direkte til jorden.
Det er den industrielle måten.
Det går mot naturen.
I stedet for legger vi til mikroorganismer.
De produserer næringsstoffene i jorden på naturlig vis.
De spiser biomassen vi har blandet inn i jorden,
så alt de må gjøre er å spise og formere seg.
Og etter hvert som de øker i antall,
begynner jorden å puste igjen.
Den blir levende.
Vi ser på stedets innfødte trearter.
Hvordan bestemmer vi hva som er innfødt?
Vel, alt som eksisterte før menneskelige inngrep er innfødt.
Det er den enkle regelen.
Vi ser på en nasjonalpark
for å finne de siste restene etter en naturlig skog.
Vi ser på de hellige treklyngene,
eller hellige skoger rundt gamle templer.
Og om vi ikke finner noe i det hele tatt,
drar vi på museum
for å se frøene eller tre fra trærne som eksisterte der for lenge siden.
Vi undersøker gamle maleri, dikt og litteratur fra området,
for å identifisere treartene som hører hjemme der. Når
vi vet hvilke trær vi har,
deles de inn i fire forskjellige lag:
busklag, subtrelag, trelag og kronelag.
Vi bestemmer andelen av hvert lag,
og så bestemmer vi prosentandelen av hver treart i blandingen.
Om vi lager en fruktskog,
øker vi prosentandelen av frukttrær.
Det kan være en blomsterskog,
en skog som tiltrekker seg mange fugler eller bier,
eller den kan rett og slett være en innfødt, vill eviggrønn skog.
Vi samler frøene og spirer ungtrær av dem.
Vi passer på at trær som hører til samme lag ikke
blir plantet ved siden av hverandre,
ellers vil de slåss om samme vertikale plass når de vokser seg høye.
Vi planter ungtrærne nærme hverandre.
På overflaten sprer vi et tykt løvlag,
slik at jorden forblir fuktig når det er varmt ute.
Når det er kaldt,
kommer det bare frost på løvlaget,
så jorden kan fremdeles puste når det er kjempekaldt ute.
Jorden er veldig myk --
så myk at røtter lett kan penetrere,
veldig fort.
Først virker det ikke som at skogen vokser,
men den vokser under overflaten.
I de første tre månedene,
når røttene en dybde på én meter.
Disse røttene danner et nett,
som holder godt på jorden.
Mikrober og sopp lever over hele rotnettverket.
Så om noe næring ikke er tilgjengelig i nærheten av et tre,
klarer mikrobene å få tak i næring til treet.
Hver gang det regner,
på magisk vis,
kommer sopp over natten.
Og dette betyr at soppen har et sunt nettverk.
Når disse røttene har etablert seg,
begynner skog å vokse på overflaten.
Etter hvert som skogen vokser fortsetter vi å vanne det -
i to til tre år, fortsetter vi å vanne skogen.
Vi vil bare at vann og næringsstoffer skal gå til trærne,
så vi fjerner ugress som vokser på bakken.
Etter hvert som skogen vokser, stenger den sollyset ute.
Til slutt vokser skogen så tett
at sollyset ikke lenger kan nå bakken.
Nå kan ikke ugress vokse, fordi de også trenger sollys.
På dette stadiet
er det ikke en eneste dråpe vann som faller inn i skogen som
fordamper tilbake til atmosfæren.
Den tette skogen kondenserer den fuktige luften.
og bevarer dens fuktighet.
Vi trapper ned og til slutt gir oss med å vanne skogen.
Og til og med uten å vannes,
holder skogbunnen seg fuktig og noen ganger til og med mørk.
Nå, når et blad faller på skogbunnen,
begynner det umiddelbart å bli brutt ned.
Det nedbrutte biomassen skaper humus,
som er mat for skogen.
Etter hvert som skogen vokser,
faller flere blader til overflaten --
som betyr at mer humus blir produsert,
som betyr mer mat slik at skogen kan fortsette å vokse seg større.
Og denne skogen fortsetter å vokse eksponensielt.
Når den har etablert seg,
kommer disse skogene til å regenerere seg igjen og igjen --
sannsynligvis i evig tid.
I en naturlig skog som dette,
er ingen styring den beste styringen.
Det er et lite jungelparty.
(Latter)
Denne skogen vokser som en helhet.
Om de samme trærne --
samme artene --
ble plantet uavhengig av hverandre,
ville den ikke vokse så fort.
Og dette er hvordan vi skaper en 100 år gammel skog
på bare 10 år.
Tusen takk.
(Applaus)