Jūs girdėjote apie IQ, intelekto koeficientą,
bet koks jūsų Psi-Q?
Kiek žinote apie tai, kas jus motyvuoja
ir kiek gerai jūs nuspėjate kitų žmonių elgesį
ar net savo paties?
Ir kiek daug to, ką jūs žinote apie psichologiją, yra klaidinga?
Išsiaiškinkime aptardami top 10 psichologijos mitų.
Tikriausiai girdėjote sakant, kad kai kalbame apie jų psichologiją,
tai beveik kaip, vyrai kilę iš Marso, o moterys – iš Veneros.
Bet kiek tikrai skiriasi vyrai ir moterys?
Kad išsiaiškintume, iš pradžių pažiūrėkime,
ką vyrai ir moterys daro skirtingai,
ir nubrėžkime psichologinius lyčių skirtumus toje pačioje lentelėje.
Viena, ką skirtingai daro vyrai ir moterys,
kaip toli jie gali numesti kamuoliuką.
Jei pažiūrime vyrų duomenis,
matome vadinamą normalią kreivę.
Keli vyrai gali numesti labai toli ir keli – visiškai netoli,
bet dauguma įveikia vidutinį atstumą.
Ir moterys dalinasi vienodais duomenimis,
bet čia slypi didelis skirtumas.
Tiesa, vidutinis vyras numeta kamuoliuką toliau,
nei 98 proc. visų moterų.
Pažiūrėkime, kaip atrodo psichologiniai lyčių skirtumai
toje pačioje lentelėje.
Bet kuris psichologas pasakys,
kad vyrai geriau suvokia erdvę, nei moterys –
pavyzdžiui, suprasti žemėlapius – ir tai tiesa,
bet pažiūrėkime į šio skirtumo dydį.
Jis mažutis, linijos arti viena kitos, kad beveik sutampa.
Faktas, vidutinė moteris yra geresnė, nei 33 proc. visų vyrų,
ir, žinoma, jei tai būtų 50 proc.,
tada abi lytys būtų visiškai lygios.
Verta įsiminti, kad šis skirtumas ir kitas, kurį jums parodysiu,
ko gero yra didžiausi psichologiniai lyčių skirtumai
atrasti psichologijoje.
Taigi kitas skirtumas.
Bet kuris psichologas pasakys, kad moterys imlesnės
kalboms ir gramatikai, nei vyrai.
Čia matote standartizuoto gramatikos testo rezultatus.
Taip pasirodė moterys. Taip – vyrai.
Moterys vidutiniškai pasirodo geriau, bet linijos taip arti viena kitos,
kad 33 proc. vyrų yra geresni, nei vidutinė moteris
ir vėl, jei tai būtų 50 proc.,
būtų visiška lyčių lygybė.
Taigi tai netinka Marso ir Veneros atvejui.
Tai labiau tinka „Mars“ ir „Snickers“:
praktiškai tas pats, bet vienas kiek labiau riešutinis.
Nesakysiu, kuris.
Na, jūs jau apšilote.
Padarysime jūsų psichoanalizę su populiariu Roršacho testu.
Tikriausiai jūs matote du, nežinau, dvi meškas ar du žmones, ar kažką kita.
Bet ką, jūsų nuomone, jie daro?
Pakelkite rankas, jei manote, kad jie sveikinasi.
Nelabai daug žmonių. Gerai.
Pakelkite rankas, jei manote, kad jie duoda penkis.
Gerai. O jei jie mušasi?
Tik keli žmonės.
Gerai, jeigu manote, kad jie sveikinasi ar duoda penkis,
tai reiškia, jūs esate draugiškas žmogus.
Jei manote, kad jie mušasi,
jūs esate truputį grėsmingas, agresyvus asmuo.
Jūs mylėtojas, ar kovotojas, iš esmės.
O kaip apie šitą?
Tikrai nebalsuosime, taigi po skaičiaus „trys“ šaukite, ką matote.
Vienas, du, trys. (Auditorija šaukia.)
Išgirdau „žiurkėnas“. Kas pasakė?
Verta susirūpinti.
Vyrukas pasakė „žiurkėnas“.
Gerai, jūs turėtumėte pamatyti kažkokį dvikojį gyvūną
ir tada veidrodinį jo atspindį čia.
Jei to nematote, reiškia, jūs turite sunkumų
įveikiant sudėtingas situacijas, per kurias vyksta daug dalykų.
Išskyrus, žinoma, tai visiškai to nereiškia.
Roršacho rašalo dėmių testai iš esmės neturi pagrįstumo,
kai norime nustatyti žmonių asmenybę,
ir nėra naudojami dabartinių psichologų.
Faktas, neseniai atliktas tyrimas nustatė, kad bandant
nustatyti žmonių asmenybes, naudojant Roršacho testą,
buvo nustatyta šizofrenija
vienai šeštajai išties normalių pacientų.
Taigi jei jums nelabai tai sekasi,
galbūt nesate itin vizualaus tipo žmogus.
Padarykime kitą greitą apklausą.
Kai gaminate tortą, jūs renkatės – pakelkite rankas kiekvienam punktui –
teikiate pirmenybę receptų knygai su paveikslėliais?
Taip, keli žmonės.
Renkatės draugo pasakojimą proceso metu?
Ar tiesiog darote pats iš akies?
Tik keli žmonės.
Gerai, jeigu jūs pasirinkote A,
tai reiškia, kad esate vizualikas
ir jūs geriausiai išmokstate, kai informacija pateikiama vizualiu būdu.
Jei rinkotės B, reiškia jūs esate audialas,
kad išmokstate geriausiai, kai informacija pateikiama per klausą.
Ir jei pasirinkote C, jūs esate kinestetikas,
geriausiai mokotės viską darydamas rankomis.
Išskyrus, žinoma, kaip tikriausiai numanėte,
nebūtinai yra taip, nes šis dalykas yra visiškas mitas.
Mokymosi būdai yra sukurti ir neturi mokslinio pagrįstumo.
Žinome tai, nes itin kontroliuojamose eksperimentinėse studijose,
kai besimokantys gauna medžiagą išmokti,
arba jiems priimtinu būdu, arba priešingu būdu,
tai neturi jokios įtakos informacijos kiekiui, kurį jie įsimena.
Ir jeigu pagalvosite apie tai bent sekundę,
akivaizdu, kad tai yra tiesa.
Akivaizdu, kad geriausias pateikimo formatas
priklauso ne nuo jūsų, o nuo to, ką bandote išmokti.
Ar galėtumėte išmokti vairuoti, pavyzdžiui,
tik klausydamiesi kito, pasakojančio ką daryti,
neturėdami kinestetinės patirties?
Ar galite išspręsti lygčių sistemas,
aptardami jas savo galvoje ir jų neužsirašydami?
Ar pasikartotumėte architektūros egzaminams
naudodami interpretuotą šokį, jei esate kinestetikas?
Ne. Ką jums reikia padaryti, tai pritaikyti mokomąją medžiagą
pateikimo formatui, ne save.
Žinau, dauguma jūsų yra abiturientai,
kurie netrukus gaus savo GCSE rezultatus.
Ir jeigu jūs negausite to, ko tikėjotės,
tikrai negalite kaltinti savo mokymosi stiliaus,
bet vienas dalykas, kurį galbūt norėsite apkaltinti, yra jūsų genai.
Visa tai yra apie neseną tyrimą, atliktą Londono Universitetinio Koledžo,
jis nustatė, kad 58 proc. variacijos
tarp skirtingų moksleivių ir jų GCSE rezultatų
buvo nulemtas genetinių faktorių.
Skamba, kaip labai tikslus skaičius, kaip tai galime pasakyti?
Ką gi, kai norime atskleisti genų giminystės indėlį
ir aplinką,
galime padaryti dvynių tyrimą.
Identiški dvyniai dalinasi 100 proc. savo aplinka
ir 100 proc. savo genų,
tuo tarpu neidentiški dvyniai dalinasi 100 proc. aplinkos,
bet, kaip ir kiti broliai ir seserys, dalinasi tik 50 proc. genų.
Lygindami, kiek panašūs yra GCSE rezultatai identiškų dvynių,
lyginant su neidentiškų dvynių,
ir protingai paskaičiavę,
galime suvokti, kiek daug variacijos ir atlikimo priklauso nuo aplinkos
ir kiek nuo genų.
Ir paaiškėja, kad apie 58 proc. prikauso nuo genų.
Tai nėra skirta pakenkti sunkiam darbui, kurį įdėjote jūs ir jūsų mokytojai.
Jeigu jūs negausite GCSE rezultatų, kurių tikitės,
visada galite bandyti kaltinti savo tėvus, ar bent jau jų genus.
Vieno dalyko neturėtumėte kaltinti, tai
buvimo kairia-smegeniu ar dešinia-smegeniu mokiniu,
nes vėlgi, tai yra mitas.
Mitas teigia, kad kairys pusrutulis yra loginis,
jam sekasi spręsti tokias lygtis,
ir dešinys pusrutulis yra kūrybiškesnis, taigi jam geriau sekasi muzika.
Ir vėl tai yra mitas, nes praktiškai viskas, ką darote,
įtraukia praktiškai visas jūsų smegenų dalis,
net ir labiausiai įprastas užsiėmimas, kaip normalus pokalbis.
Vis dėlto, galbūt viena priežastis, dėl kurios šis mitas gyvuoja,
yra ta, kad jame yra dalis tiesos.
Susijusi mito versija,
kad kairiarankiai yra kūrybiškesni, nei dešiniarankiai žmonės,
kas turi prasmės, nes jūsų smegenys kontroliuoja priešingas rankas,
taigi kairiarankiams
dešinė smegenų dalis yra labiau aktyvesnė,
nei smegenų pusė kairei rankai,
ir idėja, kad dešinės rankos pusė yra kūrybiškesnė.
Tai nėra savaime tiesa,
kad kairiarankiai yra kūrybiškesni, nei dešiniarankiai žmonės.
Tiesa ta, kad abirankiai žmonės
ar žmonės, naudojantys abi rankas skirtingoms užduotims,
yra kūrybiškesni mąstytojai, nei vienarankiai žmonės,
nes buvimas abirankiu įtraukia
abiejų smegenų dalių intensyvų bendravimą,
kas atrodo turėtų būti įtraukta kuriant lankstų mąstymą.
Mitas apie kūrybingą kairiarankį
kyla iš fakto, kad buvimas abirankiu
yra labiau paplitęs tarp kairiarankių nei dešiniarankių,
taigi yra dalis tiesos apie kūrybingą kairiarankį,
bet nedaug.
Susijęs mitas, kurį tikriausiai esate girdėję,
yra, kad mes naudojame tik 10 proc. savo smegenų.
Tai, vėlgi, yra visiškas mitas.
Praktiškai viskas, ką mes darome, net ir paprasti dalykai,
naudoja beveik visas mūsų smegenis.
Tas pasakymas, žinoma, teisingas,
kad dauguma mūsų nenaudoja savo intelektinių sugebėjimų taip, kaip galėtų.
Kaip galėtume padidinti savo intelektą?
Galbūt galėtume klausytis Mocarto.
Ar esate girdėję apie Mocarto efektą?
Idėja ta, kad Mocarto klausymasis daro jus protingesnius
ir pagerina jūsų IQ testo rezultatus.
Įdomu tai,
kad nors tai yra iš esmės mitas, jame yra dalelė tiesos.
Originalus tyrimas nustatė, kad
dalyviai, kuriems grojo Mocartą kelias minutes,
geriau išsprendė sekantį IQ testą,
nei dalyviai, kurie sėdėjo tyloje.
Bet vėlesnis tyrimas surinko dalį žmonių, kuriems patiko Mocartas,
ir kitą grupę žmonių,
kurie buvo Stephen King siaubo istorijų mėgėjai.
Ir tada leido žmonėms muziką arba istorijas.
Žmonės, kurie mėgo Mocarto muziką, ne istorijas,
gavo didesnį IQ nuo Mocarto, nei nuo istorijų,
bet žmonės, kuriems labiau patiko siaubo istorijos,
gavo didesnį IQ klausydamiesi Stephen King istorijų,
nei Mocarto muzikos.
Tiesa ta, kad klausymas to, kas jums patinka,
truputį jums padeda ir suteikia trumpalaikį IQ padidėjimą
siauro diapazono užduotims.
Tai nėra pasiūlymas, kad Mocarto klausymasis
ar išties Stephen King istorijos
ilgainiui leis jums tapti protingesniu.
Kita Mocarto mito versija,
kad Mocarto klausymasis padės ne tik tapti protingesniu, bet ir sveikesniu.
Deja, tai nėra tiesa,
žmogus, kuris kasdien klausėsi Mocarto muzikos,
pats Mocartas,
kentėjo nuo gonorėjos, raupų, artrito,
ir, kaip dauguma žmonių mano, pagaliau jį pražudė sifilis.
Tai pataria, kad Mocartas ko gero turėjo atsargiau
rinktis savo seksualinius partnerius.
Bet kaip mes pasirenkame partnerį?
Mitas, kuris, turiu pasakyti, kartais platinamas sociologų,
yra tas, kad mes teikiame pirmenybę romano partneriui pagal savo kultūrą,
kad jie yra kultūriškai specifiški.
Faktas, kad to nepatvirtina duomenys.
Žinomas tyrimas apklausė žmones iš 37 skirtingų pasaulio kultūrų,
nuo amerikiečių iki zulų,
ko jie ieško savo partneryje.
Ir kiekvienoje atskiroje pasaulio kultūroje
vyrai daugiau vertino fizinį partnerės patrauklumą,
nei moterys,
ir taip pat kiekvienoje kultūroje
moterys daugiau dėmesio skyrė ambicijoms ir aukštam uždarbiui, nei vyrai.
Taip pat visose kultūrose
vyrai teikė pirmenybę už juos jaunesnėms moterims,
vidurkis buvo, manau, 2,66 metų,
ir taip pat
moterys teikė pirmenybę už jas vyresniems vyrams,
vidurkis – 3,42 metai,
štai todėl gaunasi „Kiekvienai reikia turtingo tėtuko“.
Taigi judant toliau nuo bandymo laimėti partnerį
iki bandymo laimėti krepšinyje ar futbole, ar kitoje sporto šakoje.
Mitas teigia, kad sportininkai turi kaip amerikiečiai sako, karštą ranką,
arba geriausią vietą, kartais sakome Anglijoje,
kada jie tiesiog negali nepataikyti, kaip šis vaikinas.
Bet faktas, kas nutinka, jei analizuotume pataikymus
ir prametimus statistiškai,
pasirodo, tai beveik visada nutinka atsitiktinai.
Jūsų smegenys sukuria modelius pagal atsitiktinumą.
Jeigu mesite monetą,
herbas ar skaičius iškris atsitiktiniais kartais,
ir kadangi smegenys mėgsta matyti dėsningumus ten, kur jų nėra,
žiūrime į pasikartojimus ir priskiriame jiems reikšmę
ir sakome: „Taip, jis šiandien geros formos“,
nors išties gautųsi taip pat,
jei skaičiuotum pataikymus ir nepataikymus atsitiktinai.
Kad ir kaip būtų, to išimitis yra baudinių serijos.
Nesenas futbolo baudinių serijos tyrimas
rodo, kad žaidėjai, atstovaujantys šalims
su labai blogais baudinių rezultatais,
kaip, pavyzdžiui, Anglija,
linkę greičiau spirti baudinį, nei šalių su geresniais rezultatais,
ir, galimas daiktas, dėl to jie nepataiko.
Tai kelia klausimą,
ar yra būdas pagerinti žmonių veiklą.
Galbūt pagalvosite apie vieną dalyką,
tai žmonių baudimą už nepataikymus, ir žiūrėsime, ar tai juos pagerins.
Ši idėja, kad baudimas gali pagerinti rezultatus,
buvo, ką dalyviai manė, kad jie testuoja
žinomame Milgram mokymosi ir baudimo eksperimente,
apie kurį turbūt girdėjote, jei esate psichologijos studentas.
Istorija pažymi, kad dalyviai buvo pasiruošę duoti
ką jie manė esant mirtiną elektros šoką kitiems dalyviams,
kai jie atsakydavo neteisingai,
tik todėl, kad kažkas baltu chalatu jiems taip pasakė.
Bet ši istorija yra mitas dėl trijų priežasčių.
Pirmiausia ir žiauriausia, chalatas buvo ne baltas, o pilkas.
Antra, dalyviams buvo pasakyta prieš tyrimą
ir primenama bet kuriuo metu, kai jie sunerimdavo,
kad elektrošokas buvo skausmingas, bet nemirtinas
ir iš tikrųjų nekėlė jokios ilgalaikės žalos.
Ir trečia, dalyviai nedavė elektrošoko
tik dėl to, kad kažkas su chalatu jiems pasakė.
Kai juos apklausė po tyrimo,
visi dalyviai sakė, kad jie labai tikėjo,
kad mokymosi ir baudimo tyrimas pasitarnavo aukštam mokslo tikslui,
kuris turėtų ilgalaikę naudą mokslui,
palyginus su laikinu ir nemirtinu diskomfortu, sukeltu dalyviams.
Gerai, kalbu jau 12 minučių
ir jūs tikriausiai sėdite čia klausydamiesi manęs,
analizuodami mano kalbos būdą ir kūno kalbą,
ir bandydami suprasti, ar turėtumėte bent ką įsidėmėti iš to, ką sakau,
ar aš sakau tiesą, o gal meluoju,
jei taip, tikriausiai jūs visiškai susimovėte,
nes, nors ir manome, kad galime pažinti melagį
iš jo kūno kalbos ar kalbos būdo,
šimtai psichologinių testų per ilgą laiką parodė,
kad mes visi, įskaitant policininkus ir detektyvus,
iš esmės neturime šansų, kai reikia nustatyti melą iš kūno kalbos
ar kalbos būdo.
Įdomu tai, yra viena išimtis:
TV dingusių giminaičių paieškos.
Gana lengva nuspėti, kai giminaičiai yra dingę
ir kai ieškotojai patys yra nužudę savo giminaičius.
Apsimetėliai ieškotojai yra linkę purtyti galvas, žvalgytis į šonus
ir painiotis savo kalboje,
kai tuo tarpu tikrieji ieškotojai
labiau išreiškia viltį, kad ieškomas saugiai grįš
ir vengia brutalios kalbos.
Pavyzdžiui, jie gali sakyti „pagrobtas iš mūsų“, o ne „nužudytas“.
Kalbant apie tai, jau laikas baigti šią kalbą,
bet prieš tai noriu pateikti per 30 sekundžių
svarbiausią psichologijos mitą.
Mitas yra tai, kad psichologija tėra rinkinys įdomių teorijų,
kurios visos turi kažką naudingo ir turi ką pasiūlyti.
Tikiuosi, per kelias minutes parodžiau jums,
kad tai nėra tiesa.
Mums reikia įvertini psichologines teorijas
pagal tai, kokius spėjimus jos daro,
ar tai būtų, kad Mocarto klausymasis daro jus protingesnius,
ar kad mokotės geriau, kai informacija pateikiama pagal jūsų mokymosi stilių,
ar kas tai bebūtų, visa tai yra testuotini empiriniai spėjimai
ir daryti pažangą galime tiktai
testuodami šiuos spėjimus prieš duomenis
itin kontroliuojamais eksperimentiniais tyrimais.
Ir tik taip galime tikėtis atrasti,
kuri iš šių teorijų yra puikiai paremta,
ir kurios, kaip tos, apie kurias kalbėjau šiandien, yra mitai.
Dėkoju.
(Plojimai.)