Sunce sija.
Ptičice pevaju.
Izgleda da će ovo biti još jedan divan dan.
Veselo šetaš kroz park, kad iznenada, "Apćiha!"
Prolaznik je kinuo, izbacujući pljuvačku i šlajm iz usta i nosa.
Možeš da osetiš kapljice vlage kako padaju po tvojoj koži,
ali ono što ne možeš da osetiš su hiljade, ili čak milioni,
mikroba, koji tajno putuju kroz vazduh
sve do tvoje odeće, ruku i lica.
Ma koliko ovo zvučalo odvratno,
zapravo je našem organizmu sasvim normalno da bude izložen mikrobima
koje uzrokuju bolesti, i to uglavnom nije ovako očigledno.
Mikrobi se nalaze na gotovo svakoj površini sa kojom dolazimo u kontakt.
Kada govorimo o mikrobima,
mi ustvari mislimo na veliki broj različitih mikroskopskih organizama,
uključujući bakterije, gljivice, protozoe i viruse.
Ali ono što je svim mikrobima zajedničko je sposobnost interakcije sa našim telima
i uticanje na to kako se osećamo i kako funkcionišemo.
Naučnici koji proučavaju infekcije decenijama su se pitali
zašto su neki mikrobi relativno bezopasni,
dok druge imaju strašan uticaj na nas i ponekad mogu biti fatalni.
Još uvek nismo rešili celu zagonetku
ali ono što znamo je to da je štetnost ili zaraznost,
mikroba posledica evolucije.
Ali kako to da isti proces evolucije
stvara mikrobe sa veoma različitim nivoom štetnosti?
Odgovor će nam biti jasan ako razmislimo o načinima na koje se mikrobi šire,
koju strategiju koriste da stignu sa jednog domaćina do drugog.
Najčešći način prenosa je vazduhom,
kijanjem, kojem ste prisustvovali,
jedan od mikroba koje koriste ovaj metod je rinovirus, koji se
duplira u gornjim disajnim putevima,
i odgovoran je za više od polovine prehlada.
Sada, zamislimo da posle kijanja,
jedna od tri hipotetičke varijante rinovirusa,
nazovimo ih "previše", "premalo" i "baš kako treba",
ima dovoljno sreće da dospe do tebe.
Ovi virusi su programirani da se umnožavaju,
ali zbog genetskih razlika to će činiti različitom brzinom.
"Previše" će se umnožavati veoma često, što će ga učiniti uspešnim na kratko.
Međutim, ti kao domaćin, plaćaš cenu za taj uspeh.
Virus koji se brzo deli će napraviti veću štetu u tvom telu,
čineći simptome prehlade intenzivnijim.
Ukoliko si previše bolestan da izađeš iz kuće,
virus nema priliku da pređe na drugog domaćina.
A ukoliko bi te virus ubio,
i njegov životni ciklus bi se završio zajedno sa tvojim.
"Premalo" se, sa druge strane, retko umnožava,
i nanosi malo štete u tom procesu.
Iako ćeš biti dovoljno zdrav da se družiš sa drugim potencijalnim domaćinima,
i zbog nedostatka simptoma, možda nećeš uopšte kijati,
a čak i da kineš, verovatno neće biti dovoljno virusa da bilo koga zaraziš.
Međutim, "baš kako treba" se umnožava dovoljno brzo
da osigura da ćeš nositi dovoljno virusa kako bi mogao da se širi
ali ne toliko brzo da ne možeš da ustaneš iz kreveta zbog bolesti.
I na kraju, on će biti najefikasniji
u prenošenju na novog domaćina i stvaranju nove generacije virusa.
Ovo opisuje ono što naučnici nazivaju hipoteza razmene.
Prvi put razvijena 1980.
ona predviđa da će mikrobi evoluirati kako bi maksimizovali svoj uspeh
ostvarujući ravnotežu između umnožavanja unutar domaćina,
što izaziva zaraznost, i prenošenja na novog domaćina.
U slučaju rinovirusa,
hipoteza predviđa da će evoluirati u manje zarazne forme
zato što se oslanja na bliski kontakt kako bi došao do sledeće žrtve.
Za rinovirus, pokretan domaćin je dobar domaćin,
I zaista, to je ono što viđamo.
Iako većini ljudi curi nos, kašlju i kijaju,
obična prehlada je obično blaga i traje svega nedelju dana.
Bilo bi super kad bi se priča ovde završila,
ali mikrobi koriste mnoge druge načine prenosa.
Na primer, parazit malarije, plazmodijum, prenosi komarac.
Za razliku od rinovirusa, njemu nije potrebno da budemo pokretni,
već ima koristi od toga da nam naškodi,
pošto je komarcu lakše da ujede bolesnu i nepokretnu osobu.
Za očekivati je da mikrobi koji ne zavise od kretanja domaćina
kao što su oni koje prenose insekti, voda ili hrana,
izazivaju ozbiljnije simptome.
Pa šta možemo mi da uradimo da smanjimo štetnost i zaraznost bolesti?
Evolucioni biolog dr Pol Evald je predložio da usmerimo
njihovu evoluciju kroz jednostavne metode kontrole zaraze.
Postavljanjem zaštite od komaraca, obezbeđivanjem čistog vodovoda,
ili ostajanjem kod kuće kad smo bolesni,
možemo da onemogućimo strategije prenosa štetnih mikroba
stvarajući veću zavisnost od pokretljivosti domaćina.
I dok tradicionalne metode borbe protiv mikroba
mogu, na duže staze, samo da proizvedu snažnije vrste,
ovaj novi pristup koji ih podstiče da razvijaju blaže forme
mogao bi da bude rešenje.
(Kašalj)
Pa za većinu slučajeva.