Ihtioloģija –
mācība par zivīm.
Tas izskatās pēc gudra, garlaicīga vārda,
taču patiesībā ihtioloģija ir visai aizraujoša,
jo tā ir vienīgā „oloģija”,
kurā [angliski] ir „YOLO”.
(Smiekli)
Krutākie ļaudis zālē zinās,
ka YOLO [angliski] nozīmē „tu dzīvo tikai vienreiz”,
un, tā kā es dzīvoju tikai vienreiz,
es to pavadīšu, darot to, ko vienmēr esmu sapņojis darīt:
pētot pasaules apslēptos brīnumus un atklājot jaunas sugas.
Un tieši to es arī daru.
Pēdējos gados, meklējot jaunas sugas, esmu jo īpaši pievērsies alām.
Un izrādās, tur ir ļoti daudz jaunu alu zivju sugu.
Ir tikai jāzina, kur meklēt,
un varbūt jābūt patievam.
(Smiekli)
Alu zivis var daudz pastāstīt par bioloģiju un ģeoloģiju.
Tās var atklāt, kā ir mainījušies un pārvietojušies zemes masīvi,
jo pašas palikušas šajos mazajos caurumos,
un tās var pastāstīt par redzes evolūciju, jo pašas ir aklas.
Zivju acis būtībā ir tādas pašas kā mūsējās.
Tādas ir visiem mugurkaulniekiem, un ikreiz, kad kāda zivju suga
sāk pielāgoties šiem tumšajiem, aukstajiem alu apstākļiem
vairāku paaudžu gaitā tās zaudē acis un spēju redzēt
un kļūst par tādām bezacu zivīm, kā, piemēram, šī te.
Katra no alu zivju sugām ir attīstījusies mazliet citādi,
un katrai no tām ir savs unikālais ģeoloģijas un bioloģijas stāsts,
tieši tāpēc ir tik aizraujoši atklāt jaunas sugas.
Lūk, viena no jaunajām, mūsu aprakstītajām sugām –
no Indiānas dienvidiem.
Mēs nosaucām to par Amblyopsis hoosieri – Hužēra alu zivs.
(Smiekli)
Tās tuvākās radinieces ir alu zivis Kentuki,
Mamuta alu sistēmā.
Tās vienu no otras nošķīra Ohaio upe
pirms dažiem miljoniem gadu.
Šajā laikā tām ir attīstījušās sīkas atšķirības
to gēnu uzbūvē, kas ir pamatā to aklumam.
Ir tāds gēns rodopsīns, kas ir ārkārtīgi būtisks redzei.
Mums tas ir, un tas ir arī šīm abām sugām,
taču vienā sugā šis gēns ir pilnībā zaudējis funkcionalitāti,
kamēr otrā tā ir saglabāta.
Tādējādi rodas brīnišķīgs, dabas radīts eksperiments,
kas dod iespēju pētīt par mūsu redzi atbildīgos gēnus
un iepazīt mūsu redzes pamatu pamatus.
Taču šo alu zivju gēni
var pastāstīt arī par sensenajiem ģeoloģiskajiem laikiem –
un vairāk par citām, iespējams, tieši šī suga.
Šī ir jauna suga, ko atklājām Madagaskarā
un nosaucām par Typhleotris mararybe.
Malagasiešu valodā tas nozīmē „lielā slimība” –
tik slimi mēs kļuvām, ievācot šīs sugas eksemplārus.
Ticiet vai ne,
peldēšana ar beigtām radībām pilnos krāteros
un ar sikspārņu kakām pilnās alās
nav tas prātīgākais, ko ar savu dzīvi varētu pasākt,
bet YOLO.
(Smiekli)
Esmu sajūsmā par šo sugu
par spīti tam, ka tā mēģināja mūs nogalināt,
jo šīs Madagaskaras sugas tuvākie radinieki,
Austrālijas alu zivis, dzīvo 6000 km attālumā.
Nepastāv varbūtība,
ka šī nepilnus 8 centimetrus garā saldūdens alu zivs
varētu pārpeldēt Indijas okeānu,
tāpēc, salīdzinot šo sugu DNS,
mēs atklājām, ka tās ir nošķirtas pirms vairāk nekā 100 miljoniem gadu,
tātad laikā, kad dienvidu kontinenti vēl bija viens vesels.
Patiesībā šīs sugas vispār nav kustējušās;
tās ir pārvietojuši kontinenti.
Caur savu DNS tās ļauj mums izveidot precīzu modeli
šo seno ģeoloģisko notikumu datēšanai un izvietošanai uz laika skalas.
Savukārt šī suga ir tik jauna,
ka vēl nedrīkstu pat atklāt tās nosaukumu,
taču varu pastāstīt, ka tā ir jauna suga no Meksikas
un ka tā, iespējams, jau ir izmirusi.
Tā, iespējams, ir izmirusi, jo tās vienīgo zināmo alu sistēmu
iznīcināja tuvējā aizsprosta celtniecība.
Alu zivīm par nelaimi
to apdzīvotie pazemes ūdeņi
ir arī mūsu galvenais dzeramā ūdens avots.
Mēs patiesībā vēl nezinām, kur mīt šīs sugas tuvākie radinieki.
To, šķiet, nav nekur citur Meksikā,
tā ka varbūt Kubā
vai Floridā, vai Indijā.
Bet, lai kur tas arī būtu, šī suga var mums atklāt kaut ko jaunu
par Karību jūras ģeoloģiju vai bioloģiju,
kas ļautu labāk diagnosticēt zināmas akluma formas.
Taču es ceru, ka atklāsim šo sugu, pirms arī tā izmirst.
Es pavadīšu šo savu vienīgo dzīvi
kā ihtiologs, mēģinot atklāt un paglābt
šīs necilās, aklās alu zivtiņas,
kas mums var pastāstīt tik daudz par mūsu planētas ģeoloģiju
un mūsu redzes bioloģiju.
Paldies.
(Aplausi)