Pre tri i po hiljade godina u Egiptu,
plemeniti faraon bio je žrtva silovitog napada,
ali taj napad nije bio fizički.
Ovaj pripadnik kraljevske porodice bio je mrtav već 20 godina.
Napad je bio istorijski,
čin damnatio memoriae - prokletstvo sećanja.
Neko je razbio faraonove statue,
uzeo dleto i pokušao da obriše faraonovo ime i lik iz istorije.
Ko je bio ovaj faraon i šta se krije iza ovog napada?
Evo ključa:
faraon Hatšepsut bila je žena.
Kod normalnog toka događaja, nikada ne bi trebalo da postane faraon.
Iako je bilo dozvoljeno zakonom da žena bude monarh,
to je remetilo neka osnovna egipatska verovanja.
Kao prvo, faraon je bio poznat po tome što je živo otelotvorenje
muškog boga Horusa.
Kao drugo, remećenje tradicije vladavine muškaraca
bilo je ogromni izazov za Maat,
što je reč za istinu, a koja izražava verovanje u red i pravdu,
značajne za Egipćane.
Hatšepsut je možda pokušala da se prilagodi
ovom verovanju u povezivanju između reda i patrijarhata kroz titule.
Preuzela je ime Maatkare,
a nekada je sebe nazovala Hatšepsu,
sa nastavkom za reči u muškom rodu.
Izgleda da ovi napori nisu ubedili svakoga,
a možda je neko izbrisao Hatšepsutin lik
da bi svet zaboravio uznemiravanje Maata
i da bi Egipat opet bio uravnotežen.
Hatšepsut, šta više, nije bila zakonski naslednik trona,
već regent, neka vrsta monarha zamenika.
Egipatsko kraljevstvo je po tradiciji prelazilo sa oca na sina.
Prešlo je sa Tutmosa I na njegovog sina, Tutmosa II,
Hatšepsutinog muža.
Trebalo je da pređe direktno sa Tutmosa II na njegovog sina, Tutmosa III,
ali je Tutmos III bio mali dečak kada je njegov otac preminuo.
Hatšepsut, glavna žena i udovica mrtvog faraona,
ubacila se da pomogne kao regent svog pastorka,
ali je završila vladajući pored njega kao punopravni faraon.
Možda je Tutmos III bio ljut zbog ovoga.
Možda je on bio taj koji je izbrisao njen lik.
Takođe je moguće da je neko želeo da osramoti Hatšepsut
zato što je bila loš faraon.
Međutim, dokazi pokazuju da je ona zapravo bila veoma dobra.
Kompetentno je ispunjavala tradicionalne uloge službe.
Bila je veliki graditelj.
Njen pogrebni hram, Đeser-Đeseru,
bio je arhitektonski fenomen u to vreme,
a divimo mu se i danas.
Pospešila je ekonomiju Egipta,
sklapajući vrlo uspešan trgovinski posao sa dalekom zemljom Punt.
Imala je snažne religijske veze.
Čak je i tvrdila da je ćerka državnog boga, Amuna
i imala je uspešnu vojničku karijeru
u nubijskoj kampanji
i tvrdi da se borila rame uz rame sa vojnicima u bici.
Naravno, moramo da budemo pažljivi dok procenjujemo uspešnost
Hatšepsutine karijere,
pošto je većinu dokaza ispisala sama Hatšepsut.
Ona priča sopstvenu priču kroz slike i zapise na zidovima
njenog pogrebnog hrama
i crvene kapele koju je izgradila u čast Amunu.
Pa, ko je počinio zločine nad sećanjem o Hatšepsut?
Najpopularniji osumnjičeni je
njen posinak, nećak i suvladar, Tutmos III.
Da li je to uradio iz besa zato što mu je ukrala presto?
Ovo nije mnogo verovatno jer šteta nije pričinjena
još 20 godina po Hatšepsutinoj smrti.
To je dugo vreme za zadržavanje besa, da bi se potom reagovalo u ljutini.
Možda je to Tutmos III uradio da bi njegova vladavina delovala snažnija.
Najverovatnije je da je on ili neko drugi izbrisao njen lik
da bi ljudi zaboravili da je ikada
žena sedela na egipatskom prestolu.
Ova rodna anomalija je jednostavno bila prevelika pretnja za Maat
i morala se izbrisati iz istorije.
Na sreću, drevni cenzori nisu bili dovoljno temeljni.
Dovoljno dokaza je preživelo da bismo sklopili delove onoga što se desilo,
pa se priča o ovoj jedinstvenoj,
moćnoj ženi sada može ispričati.