"Oprosti, telefon mi ni delal."
"Nič ni. V redu sem."
"Te obtožbe so popolnoma neutemeljene."
"Podjetje ni bilo seznanjeno z napačnim ravnanjem."
"Ljubim te."
Na dan slišimo nekje med 10 in 200 laži
in že od nekdaj poskušamo ugotoviti, kako jih odkriti.
Od srednjeveških mučilnih naprav do detektorjev laži,
krvnega tlaka in opazovanja dihanja, analize stresa v glasu,
opazovanja oči, infrardečega skeniranja možganov
in celo skoraj 200 kg težkega elektroencefalograma.
Ampak čeprav so takšna orodja delovala v določenih okoliščinah,
večino lahko prelisičimo, če se dovolj pripravimo na to
in nobena izmed njih ni dovolj zanesljiva, da bi bila primerna za sodišče.
Ampak, kaj če problem ni v tehnikah,
temveč v osnovni predpostavki, da laganje povzroči fiziološke spremembe?
Kaj če se s tem spopademo bolj neposredno
in s pomočjo znanosti o komunikaciji analiziramo laži same?
Na psihološki ravni lažemo zato, da se predstavimo v boljši luči,
svoje fantazije povezujemo z osebo, kakršna si želimo biti
in ne, kakršna smo v resnici.
Medtem ko naši možgani sanjarijo, pa nas izdajajo s številnimi signali.
Naša zavest lahko nadzira le okrog 5 % miselnih sposobnosti,
vključno s sporazumevanjem,
medtem ko ostalih 95 % deluje, ne da bi se tega zavedali
in glede na knjige, ki govorijo o opazovanju realnosti,
so zgodbe, ki temeljijo na izmišljenih izkušnjah,
po kakovosti drugačne od tistih, ki temeljijo na resničnih izkušnjah.
To pomeni, da oblikovanje lažne zgodbe o osebni zadevi, zahteva delo
in posledično pride do drugačnih vzorcev sporazumevanja.
Tehnologija, poznana kot jezikoslovna analiza besedila,
je pomagala pri določanju štirih takih pogostih vzorcev,
ki se nezavedno pojavljajo v jeziku laži.
Kot prvo, pri lažnih izjavah osebe, ki lažejo, manj omenjajo sebe.
Več pišejo oziroma govorijo o drugih, pogosto uporabljajo tretjo osebo,
da se oddaljijo in zanikajo, da so vpleteni v laži.
Kaj zveni bolj neiskreno:
"Prav nobene zabave ni bilo v tej hiši,"
ali "Nisem priredil zabave"?
Kot drugo, lažnivci so običajno bolj negativni,
saj se podzavestno počutijo krive, ker lažejo.
Na primer, lažnivec bo morda povedal to:
"Oprosti, te neumne baterije za telefon je zmanjkalo. Sovražim to stvar."
Tretje, lažnivci navadno opisujejo dogodke s preprostimi besedami,
saj se možgani trudijo, da oblikujejo zapleteno laž.
Kritika in presoja sta zapleteni stvari, ki ju morajo možgani razvozlati.
Kot je predsednik ZDA nekoč slavno trdil:
"S to osebo nisem imel spolnih odnosov."
In nazadnje, čeprav so opisi lažnivcev preprosti,
se navadno poslužujejo zapletenejših stavčnih struktur,
vstavljajo nepotrebne besede
in nepomembne detajle, ki pa zvenijo kot dejstva, da zakrijejo laž.
Nek drug predsednik je, soočen s škandalom, izjavil:
"Zatrdno lahko rečem, da ta preiskava nakazuje na to,
da nihče od zaposlenih v Beli hiši,
nihče, ki trenutno deluje v tej vladi,
ni sodeloval pri tem zelo bizarnem incidentu."
Jezikoslovno analizirajmo nekatere znane primere.
Poglejmo sedemkratnega zmagovalca dirke po Franciji, Armstronga.
Če primerjamo intervju iz leta 2005,
v katerem je zanikal uživanje drog za boljšo zmogljivost,
z intervjujem iz leta 2013, ko je to priznal,
se je osebnih zaimkov posluževal v skoraj 3/4 primerih več.
Opazujte razliko med naslednjima dvema citatoma.
Prvi: "OK, saj veste, fant v francoskem, pariškem laboratoriju
odpre vaš vzorec, saj veste, Jean-Francis tako in tako in ga preizkusi.
In potem te pokličejo s časopisa, kjer pravijo:
'Odkrili smo, da so šestkrat našli doping v vaši krvi."
Drugi: "Izgubil sem se pri vsem tem.
Prepričan sem, da obstajajo tudi drugi, ki so se vdali,
jaz sem se zagotovo vdal
in bil sem navajen, da imam vse v življenju pod nadzorom.
Pod nadzorom sem imel vsak razplet v svojem življenju."
Ko je zanikal, je Armstrong opisal hipotetično situacijo,
osredotočil se je na nekoga drugega,
sebe pa popolnoma odstranil iz situacije.
Ko prizna, je on osrednja oseba izjav,
razkriva svoja lastna čustva in razloge.
Ampak uporaba osebnih zaimkov je le en pokazatelj laži.
Poglejmo primer nekdanjega senatorja
in predsedniškega kandidata ZDA Johna Edwardsa:
"Vem samo, da je domnevni oče javno izjavil,
da je on oče otroka.
Poleg tega nisem sodeloval pri nobenem opisanem dejanju,
ki bi zahtevalo, privolilo ali podpiralo kakršnokoli plačilo
ženski ali domnevnemu očetu otroka."
Ne samo da je precej po ovinkih povedal, da otrok ni njegov,
Edwards tudi nikoli ne imenuje otroka, niti ostalih oseb,
namesto tega pravi "otrok," "ženska" in "domnevni oče."
Poglejmo, kaj je povedal, ko je kasneje priznal očetovstvo:
"Sem Quinnin oče.
Storil bom vse, kar lahko, da ji bom zagotovil
ljubezen in podporo, ki si ju zasluži."
Izjava je kratka in neposredna,
uporabi otrokovo ime in omeni svojo vlogo v njenem življenju.
Kako vam lahko pomagajo te metode za prepoznavanje laži?
Kot prvo, zapomnite si, da veliko laži, ki smo jim vsak dan priča,
niso tako hude kot v teh primerih in morda celo niso škodljive.
Vseeno pa koristi, da ste pozorni na znake, ki izdajajo,
kot je manj pogosto omenjanje sebe, negativnost,
preproste razlage in zapleteno izražanje.
Morda se boste tako izognili delnicam, ki niso toliko vredne,
neuporabnemu izdelku ali celo obupnemu odnosu.