Nos, én egy etnobotanikus vagyok.
Az egy tudós, aki az esőerdőkben dolgozik,
dokumentálva azt, hogyan használják az emberek a helyi növényeket.
Hosszú ideig csináltam ezt,
és mesélni szeretnék erről Önöknek.
Ezek az emberek ismerik ezeket az erdőket és ezeket a gyógyászati kincseket
jobban, mint mi, és jobban, mint ahogy valaha fogjuk.
De ezenfelül, ezek a kultúrák,
ezek a bennszülött kultúrák,
sokkal gyorsabban eltűnnek, mint maguk az erdők.
És a legnagyobb és legveszélyeztetettebb fajok
az amazonasi esőerdőben
nem a jaguár,
nem a hárpia,
hanem az elszigetelt és érintetlen törzsek.
Akkor, 4 évvel ezelőtt, megsérült a lábam egy hegymászóbalesetben,
és az orvoshoz mentem.
Adott nekem meleget,
hideget, aszpirint,
narkotikus fájdalomcsillapítókat, gyulladáscsökkentőket,
kortizon-injekciókat.
Nem működött.
Hónapokkal később,
az Amazonas-medence északkeleti részén voltam,
besétáltam egy faluba,
és a sámán azt mondta: "Sántítasz."
Ezt soha nem felejtem el, amíg élek.
A szemembe nézett és azt mondta:
"Vedd le a cipőd és add ide a bozótvágó késedet."
(Nevetés)
Átsétált a pálmafához,
és lefaragott egy páfrányt,
a tűzbe dobta,
ráhelyezte a lábamra,
bedobta egy fazék vízbe,
és megitatta velem a teát.
A fájdalom hét hónapig eltűnt.
Mikor kiújult, visszamentem a sámánhoz.
Ő ugyanazt a kezelést adta nekem,
és már három éve, hogy meggyógyultam.
Kivel kezeltetnéd inkább magad?
(Taps)
Ettől persze, a nyugati orvostudomány
a gyógyítás valaha kifejlesztett legsikeresebb rendszere,
de tele van ismeretlen területekkel.
Hol van a gyógymód a mellrákra?
Hol van a gyógymód a skizofréniára?
Hol van a gyógymód a gyomorégésre?
Hol van a gyógymód az álmatlanságra?
A tény, hogy ezek az emberek
néha, néha, néha
képesek meggyógyítani dolgokat, amiket mi nem.
Ő itt egy gyógyító ember északkelet-Amazonasban,
a leishmaniasis kezelése közben.
Ez egy igazán kellemetlen protozoális betegség,
amely 12 millió embert sújt világszerte.
A nyugati gyógymód az antimon-injekció.
Ez fájdalmas és drága,
és valószínűleg nem tesz jót a szívnek:
nehézfémet tartalmaz.
Ez az ember meggyógyítja ezt három esőerdei növénnyel.
Ez itt a varázsbéka.
A kollégám, a néhai nagy Loren McIntyre,
az Amazonas forrástavának, a McIntyre Lagunának
a felfedezője a Perui Andokban,
eltűnt a perui-brazil határon, körülbelül 30 évvel ezelőtt.
Az indiánoknak egy elszigetelt csoportja mentette meg őt, akiket Matséknak hívtak.
Intettek neki, hogy kövesse őket az erdőbe, amit ő meg is tett.
Ott aztán pálmalevél kosarakat vesznek elő.
Aztán előveszik ezeket a zöld majombékákat --
ezek jó nagy darabok, úgy ekkorák --,
és elkezdték nyalogatni őket.
Kiderül, hogy ezek erősen hallucinogének.
McIntyre írt erről, és ezt elolvasta a High Times magazin szerkesztője.
Láthatják, hogy az etnobotanikusnak mindenféle kultúrákban vannak barátai.
Ez a fickó eldöntötte, hogy lemegy az Amazonashoz és kipróbálja,
megnyalja, és meg is tette, az élményeit pedig megírta.
"A vérnyomásom az egekbe szökött,
elveszítettem a testem fölötti kontrollt,
összeroskadtam,
és hat órával később egy függőágyban ébredtem,
istenien éreztem magam két napig."
(Nevetés)
Egy olasz gyógyszerész elolvasta ezt,
és azt mondta: "A zöld majombéka teológiai aspektusai nem érdekelnek,
de mi ez a vérnyomásváltozás?"
Nos, ez a gyógyszerész,
aki a magas vérnyomás egy újfajta kezelésén dolgozik,
amely a zöld majombéka bőrében lévő peptideken alapul,
más tudósok pedig a gyógyszereknek ellenálló
"Staph aureus" gyógymódját vizsgálják.
Milyen ironikus lenne, ha ezeknek az elszigetelt indiánoknak
a mágikus békája lenne végül a gyógymód.
Ez itt egy ayahuasca sámán
az Amazonas északnyugati részén, egy yage ünnepség közepén.
Los Angelesbe vittem, hogy találkozzon egy alapítványi hivatalnokkal,
mert pénztámogatást keresett a kultúrájuk megvédésére.
Ez a pasas ránézett a gyógyítóra, és azt mondta:
"Nem járt orvosi egyetemre, ugye?"
"Nem, nem jártam." -- mondta a sámán.
"Nos, akkor mit tud az orvoslásról?" -- mondta.
A sámán ránézett és azt mondta:
"Tudja mit? Ha fertőzése van, menjen el egy orvoshoz.
De sok emberi szenvedés a szív, az elme és a lélek betegsége.
A nyugati orvoslás azokkal nem foglalkozik. Én azokat gyógyítom."
(Taps)
De nem minden rózsás, amikor a természettől új gyógyszerekről tanulunk.
Ez egy vipera Brazíliából,
melynek a mérgét megvizsgálták itt, a São Paulo Egyetemen.
Ebből később ACE gátlókat fejlesztettek ki.
Ez egy élvonalbeli kezelés a magas vérnyomásra.
A magas vérnyomás okozza az elhalálozások
több mint 10%-át a bolygón, minden nap.
Ez egy 4 milliárd dolláros iparág,
melynek egy brazíliai kígyó mérge az alapja,
és a brazilok egy centet sem kaptak ezért.
Az üzletnek ez a formája nem elfogadható.
Az esőerdőt hívjuk a földi élet legnagyobb kifejeződésének.
Suriname-ban van egy mondás, amit igen szeretek:
"Az esőerdők olyan kérdésekre adnak választ, melyeket még fel sem tettünk."
De mint mindannyian tudják, nagyon gyorsan fogyatkozik.
Itt Brazíliában, az Amazonas-medencében,
szerte a világon.
Ezt a képet egy kis repülőről készítettem,
a Xingu bennszülött rezervátum keleti határa fölött.
Mato Grosso államban itt, északnyugat felé.
A képnek a felső fele,
itt azt látják, ahol az indiánok élnek.
A vonal ott középen
a rezervátum keleti határa.
A felső fele indiánoké, az alsó fele fehéreké.
A felső felén csodagyógyszerek,
az alsó felén girhes marhacsordák.
A felső felén szén-dioxid az erdőben, ahová tartozik,
az alsó felén szén a levegőben,
ahol klímaváltozást okoz.
Valójában a kettes számú oka
a szén légkörbe kerülésének
az erdőirtás.
Azonban az irtásról való beszélgetésnél
fontos szem előtt tartani,
hogy az Amazonas mind közül a leghatalmasabb vidék.
Ez a szépség és a csoda helye.
A legnagyobb hangyász a világon
az esőerdőben él,
súlya elérheti a 40 kilogrammot is.
Az óriás madárevő pók
a világ legnagyobb pókja.
Ez szintén az Amazonas területén található.
A hárpia szárnyszélessége több mint másfél méter.
És a fekete kajmán --
ezeknek a szörnyeknek a súlya fél tonnát is nyomhat.
Ők közismerten emberevők.
Az anakonda, a legnagyobb kígyó,
a capybara, a legnagyobb rágcsáló.
Egy példány innen, Brazíliából
90 kilogrammot nyomott.
Látogassunk el oda, ahol ezek a lények élnek,
az északkeleti Amazonasba,
mely az akuriyo törzs otthona.
Az érintetlen népek misztikus és ikonikus helyet
foglalnak el a képzeletünkben.
Ezek az emberek ismerik a természetet a legjobban.
Ők valóban teljes harmóniában
élnek a természettel.
A mi normáink szerint, egyesek primitívnek tarthatják őket.
"Nem tudják, hogyan kell tüzet gyújtani,
vagy nem tudták, mikor először érintkeztünk velük."
Azonban sokkal jobban ismerik az erdőt, mint mi.
Az akuriyo indiánoknak 35 szavuk van a mézre,
és a többi indián felnéz rájuk,
ők a smaragd birodalom igazi mesterei.
Itt a barátom, Pohnay arcát látjátok.
Én tinédzserként Rolling Stones koncertekre jártam
a szülővárosomban, New Orleansban,
Pohnay erdei nomádként
bebarangolta az északkeleti Amazonas dzsungeleit
egy kis csapatban,
vadakat, gyógynövényeket,
és feleséget keresve,
más kis nomád csoportokban.
De a hozzájuk hasonló emberek
olyan dolgokat tudnak, amiket mi nem,
és rengeteget tanulhatunk tőlük.
A legtöbb amazonasi erdőségben azonban
nem fognak bennszülöttet találni.
Ott ilyen dolgokat találnak:
sziklafaragásokat, melyeket a bennszülöttek,
érintetlen népcsoportok használtak a kőbalta élezésére.
Ezekből a kultúrákból, melyek egykoron táncoltak,
szeretkeztek, énekeltek az isteneknek,
imádták az erdőt,
minden, ami megmaradt, itt látják kőbe vésve.
Menjenek az Amazonas nyugati részére,
amely az elszigetelt népek igazi epicentruma.
Itt minden egyes pont
egy kicsi, érintetlen törzset szimbolizál,
és jelenleg úgy hisszük, hogy csak a kolumbiai Amazonasban
14 vagy 15 elszigetelt csoport él.
Miért elszigeteltek ezek a népek?
Tudják, hogy létezünk, tudnak a külvilág létezéséről.
Ez az ellenállás egy formája.
Az elszigeteltséget választották,
és szerintem joguk van azt meg is tartani.
Miért rejtőzködnek ezek a törzsek az ember elől?
Ezért.
Nyilvánvalóan, ez 1492-ben kezdődött.
De a múlt évszázad fordulójára
létrejött a gumikereskedelem.
A kereslet a természetes gumira,
mely az Amazonas-medencéből származik,
elindított egyfajta botanikai aranylázat.
Gumi a biciklikerekekre,
az autókerekekre,
a léghajók számára.
Egy őrült verseny alakult ki a gumi megszerzésére,
és a férfi a bal oldalon, Julio Arana,
egyike e történet igazi gengsztereinek.
Az emberei, a vállalata,
és a többi hasonló társaságok
legyilkoltak, megkínoztak, lemészároltak indiánokat
mint a witotókat, akiket a dia a jobb oldalán látnak.
Még ma is, mikor az emberek kijönnek az erdőből,
a történet vége ritkán happy end.
Ők a nukakok, akiket a '80-as években fedeztek fel.
Egy éven belül, minden 40 év feletti meghalt.
Ne feledjék, ezek írástudás előtti közösségek.
Az idősek a könyvtárak.
Egy sámán halála mindig olyan,
mint amikor egy könyvtár leég.
Elüldözték őket a földjükről.
A drogkereskedők átvették a hatalmat a nukakok földjén,
és a nukakok koldusként éltek
közparkokban, Kolumbia keleti részén.
A nukakok földjéről el akarom vinni Önöket dél-nyugatra,
a világ legfantasztikusabb tájára:
a Chiribiquete Nemzeti Parkba.
Ezt három elszigetelt törzs veszi körül,
és hála a kolumbiai kormánynak és a kolumbiai kollégáknak,
a park területe egyre növekszik.
Nagyobb, mint Maryland állam.
Ez a botanikai sokféleség kincsestára.
1943-ban kezdtek itt botanikai kutatásokat végezni,
mégpedig Richard Schultes, a mentorom,
itt látható a Bell-hegy,
a Karijonák szent hegyének tetején.
Engedjék meg, hogy megmutassam, milyen ez ma.
Chiribiquete felett repülve rádöbbentünk,
hogy az eltűnt világ hegységei még mindig rejtettek.
Egyetlen tudós sem volt még a tetejükön.
Valójában, senki nem volt a Bell Hegy tetején
mióta Schultes ott járt '43-ban.
Elérünk a Bell-hegyhez ide,
épp a kép keleti részére.
Engedjék meg, hogy megmutassam, hogy fest ez ma.
Ez nem pusztán a botanikai sokféleség kincsestára,
nemcsak három elszigetelt törzs otthona,
ez a legnagyobb kincsestára
a pre-kolumbiai művészetnek a világon:
több mint 200.000 festménnyel.
A holland tudós, Thomas van der Hammen
az amazonasi esőerdő Sixtus Kápolnájaként írja le.
Azonban haladjunk a Chiribiquete-ből le, délnyugatra,
ismét a kolumbiai Amazonasba.
Emlékezzenek, a kolumbiai Amazonas nagyobb, mint New England.
Az Amazonas egy hatalmas erdő,
aminek nagy része Brazíliában van,
de nem az egész.
Lefelé haladva ebbe a két nemzeti parkba jutunk,
a Cahuinari és Puré parkba,
a kolumbiai Amazonasba --
ez itt jobbra a brazil határ --
ez számos elszigetelt és érintetlen
népcsoport otthona.
Gyakorlott szemek láthatják a tetejét
ezeknek a malocáknak, szállásházaknak,
és nézzék, mekkora itt a kulturális változatosság.
Ezek valójában különböző törzsek.
Olyan elszigeteltek, mint ezek a területek,
hadd mutassam meg, hogyan nyomul be ide a külvilág.
Itt látjuk a kereskedelem és a szállítás növekedését Putumayóban.
A kolumbiai polgárháború csillapodásával
egyre jobban érvényesül a külvilág hatása.
Északra illegális aranybányászat folyik,
és keletről is, Brazília felől.
Ott növekszik a kereskedelmi célú vadászat és halászat.
Látjuk, ahogy délről az illegális fakitermelés közeledik,
és a drogfutárok a parkon keresztül próbálnak
átjutni Brazíliába.
Hát ezért nem találkoztak a múltban
elszigetelt indiánokkal.
Ha ez a kép homályosnak tűnik,
annak az az oka, hogy sietve készült, érthető, hogy miért.
(Nevetés)
Ez olyan, mint... (Taps)
Ez olyan, mint egy hangár a brazil Amazonasból.
Ez egy művészeti kiállítás Havannában, Kubában.
Egy "Los Carpinteros"-nak hívott csoport.
Az ő felfogásuk szerint ezért nem kellene zaklatni ez érintetlen indián csoportokat.
Azonban a világ változik.
Ők a "Mashco-Piro"-k Brazília és Peru határán,
akik azért bukkantak elő a dzsungelből,
mert kiüldözték őket a drogfutárok
és a fakitermelők.
Peruban van egy nagyon piszkos üzlet.
Ezt "emberszafari"-nak hívják.
Bevisznek elszigetelt csoportokhoz, képet készíteni róluk.
Természetesen, amikor ruhákat, eszközöket adsz nekik,
betegségeket is átadsz.
Mi "embertelen szafari"-nak hívjuk.
Ezeket az indiánokat itt, ismét Peru határán,
elárasztják a misszionáriusok által pénzelt repülőjáratok.
Ők oda akarnak jutni és keresztény hitre áttéríteni őket.
Tudjuk jól, mi lesz ennek a vége.
Mi hát a teendő?
Ne az érintetlen törzsekhez vigyük a technológiát,
hanem a nyitott törzsekhez,
és oda is csak kulturálisan érzékeny módon.
Ez a tökéletes egyesülése a sámánok ősi bölcsességének,
és a 21. századi technológiáknak.
Már több mint 30 törzzsel végeztük ezt el,
a közel 3 millió hektárnyi ősi esőerdőt
feltérképeztünk, menedzselünk, és növeljük védelmét.
(Taps)
Ez lehetővé teszi, hogy az indiánok saját kezükbe vegyék
a környezetük és kulturális sorsuk irányítását.
Ezután őrházakat is felállítottak,
hogy távol tartsák az idegeneket.
Ezek itt bennszülött vadőrnek kiképzett indiánok,
akik járőröznek a határokon,
és távol tartják a külvilágot.
Ez egy kép a jelenlegi kapcsolatról.
Ezek a chitonahua indiánok,
akik Brazília és Peru határán élnek.
Ők elhagyták a dzsungelt,
hogy segítséget kérjenek.
Lőttek rájuk,
házaikat, otthonukat felégették.
Néhányukat lemészárolták.
Automata fegyverekkel, elszigetelt népeket lemészárolni,
egyszerűen az emberi jogok legaljasabb és legvisszataszítóbb megsértése
a bolygónkon jelenleg, és ennek véget kell vetni.
(Taps)
Befejezésül engedjék meg, hogy azt mondjam,
ez lelkileg kifizetődő lehet,
azonban nehéz és veszélyes is tud lenni.
Két kollégám halt meg mostanában
repülőgép-szerencsétlenségben.
Ők az erdőt szolgálva próbálták
oltalmazni az érintetlen törzseket.
Így a kérdés végül is az,
hogy mit tartogat a jövő.
Ezek itt uray emberek Brazíliában.
Mit tartogat a jövő a számukra,
és mit tartogat számunkra?
Gondolkodjunk másképpen!
Tegyük jobbá a világot!
Ha a klíma megváltozik,
inkább jobb legyen, mint rosszabb.
Éljünk egy bolygón,
ami tele van dús növényzettel,
amelyen az elszigetelt emberek
elszigeteltek maradhatnak,
megőrizhetik a titkaikat
és a tudásukat,
ha akarják.
Éljünk egy olyan világban,
ahol a sámánok élnek ezekben az erdőkben
és meggyógyítják népüket és minket
a rejtélyes növényeikkel
és szent békáikkal.
Ismét köszönöm.
(Taps)