Jag skulle vilja bekänna en sak.
Som forskare och ingenjör har jag fokuserat på effektivitet
i många år.
Men effektivitet kan bli en slags sekt,
och idag skulle jag vilja berätta
om en resa som tog mig ut ur sekten
och tillbaka till en rikare verklighet.
För ett par år sen, efter att ha doktorerat i London,
flyttade jag till Boston.
Jag bodde i Boston och jobbade i Cambridge.
Jag köpte en racercykel den sommaren,
och jag cyklade till jobbet varje dag.
För att hitta vägen använde jag mobilen.
Den skickade iväg mig över Mass. Ave., Massachusetts Avenue,
den kortaste vägen från Boston till Cambridge.
Men efter en månad
när jag hade cyklat varje dag på Mass. Ave., som var fylld av bilar,
tog jag en dag en annan väg.
Jag är inte säker på varför jag tog en annan väg den dagen, en omväg.
Jag minns bara hur överraskad jag var;
överraskad över att hitta en gata utan bilar,
jämfört med den närbelägna Mass Ave. som var proppfull av bilar,
överraskad över att hitta en gata dekorerad av löv och omgiven av träd.
Men när överraskningen lagt sig
skämdes jag.
Hur kunde jag ha varit så blind?
I en hel månad
hade jag varit så fångad av min mobilapp
att en resa till jobbet blev till en enda sak:
den kortaste vägen.
På den utvalda vägen fanns det inga tankar på
att njuta av resan,
ingen skön kontakt med naturen,
ingen möjlighet att se folk i ögonen.
Och varför?
För att jag tjänade lite tid under min resa till jobbet.
Nu vill jag fråga er: Är jag ensam i det här?
Hur många av er har använt en kartapp för att hitta vägen?
De flesta av er, om inte alla, har det.
Och missförstå mig inte, kartappar är en av de saker som
gjort mest för att uppmuntra människor att utforska städer.
Man tar fram mobilen och vet genast vart man ska.
Men appen antar också
att det bara finns några få vägar till slutmålet.
Den har makten att göra de få vägarna
till de definitiva vägarna till målet.
Efter den upplevelsen förändrades jag.
Jag ändrade min forskning från traditionell datautvinning
till att försöka förstå hur människor upplevde staden.
Jag använde datoriserade hjälpmedel
för att återskapa experiment som gjorts inom samhällsvetenskap
i större skala, på webben.
Jag fångades av skönheten och de geniala tankarna bakom
klassiska samhällsvetenskapliga experiment
som gjorts av Jane Jacobs, Stanley Milgram och Kevin Lynch.
Den forskningen har resulterat i nya kartor,
kartor där man inte bara hittar den kortaste vägen, den blå,
utan också den skönaste vägen,
den röda.
Hur var det möjligt?
Einstein sa en gång,
"Logik kan ta dig från A till B.
Fantasi kan ta dig vart som helst."
Så med lite fantasi
behövde vi förstå
vilka delar av staden som folk tyckte var vackra.
Jag och mina kollegor vid universitetet i Cambridge
kom på det här enkla experimentet.
Om vi skulle visa dig de här två stadsbilderna
och jag skulle fråga dig vilken du tyckte var vackrast,
vilken skulle du välja?
(Sjunger) Var inte blyg...
(Skratt)
Vem väljer A? Vem väljer B?
Perfekt.
Baserat på den idén
byggde vi en plattform där människor kunde delta,
ett spel på webben.
Spelarna får se två stadsbilder åt gången
och de blir ombedda att välja
vilken de tycker är vackrast, tystast och gladast.
Baserat på tusentals röster från besökare
kan vi nu se var folk är överens.
Vi ser vilka av stadsmiljöerna
som gör människor glada.
När arbetet var klart började jag på Yahoo Labs,
och bildade en grupp med Luca och Rossano,
och tillsammans sammanställde vi de vinnande platserna i London
till en ny stadskarta,
en karta som tog hänsyn till mänskliga känslor.
På den här kartan kan man inte bara se
hur man ska ta sig
från punkt A till punkt B via kortast möjliga väg,
utan man kan också hitta den glada vägen,
den vackra vägen, den tysta vägen.
När vi testade tyckte deltagarna att den lyckliga, vackra och tysta vägen
var mycket angenämare än den kortaste,
och detta genom att bara lägga till några minuter i restid.
Deltagarna tyckte också om att fästa minnen vid platser.
Delade minnen -
det var där den gamla BBC-byggnaden låg,
och personliga minnen - det var där jag kysstes första gången.
De kom också ihåg
hur vissa vägar luktade och lät.
Tänk om vi hade ett kartverktyg
som skulle kunna ge oss de skönaste vägarna,
baserat inte bara på estetik
utan också lukter, ljud och minnen?
Det är i den riktningen vår forskning går just nu.
I det stora hela försöker min forskning
undvika faran av att utse en enda väg,
för att undvika att ta ifrån människor deras fulla upplevelse av staden de bor i.
Gå stigen genom parken, inte genom parkeringen,
så får du en helt annan väg.
Gå längs vägen
som är full av folk du tycker om
och inte full av bilar,
så får du en helt annan väg.
Så enkelt är det.
Jag vill avsluta med den här tanken:
Minns ni "Truman Show"?
Det är en mediasatir där en riktig person
inte vet att han bor i en konstgjord värld.
Kanske lever vi en värld som är skapad för effektivitet.
Titta på dina dagliga vanor,
och fly från den konstgjorda världen, som Truman gjorde i filmen.
Varför?
Om du tror att äventyr är farligt,
prova rutin. Det är dödligt.
Tack. (Skratt)
(Applåder)