Musím sa k niečomu priznať.
Som vedec a technik a celé roky bola pre mňa najdôležitejšia efektívnosť.
Ale efektívnosť sa môže stať kultom,
a dnes vám chcem porozprávať o ceste,
po ktorej som odišiel od tohto kultu späť k omnoho plnšej realite.
Pred pár rokmi po doktorandúre som z Londýna odišiel do Bostonu.
Býval som v Bostone a pracoval v Cambridgei.
Toho leta som si kúpil cestný bicykel
a každý deň som na ňom jazdil do práce.
Ako navigáciu som používal mobil.
Poslal ma po Mass. Ave., Massachusetts Avenue,
čo je najkratšia trasa z Bostonu do Cambridgeu.
Celý mesiac
som denne chodil po Mass. Ave., všade samé auto.
A potom raz som si vybral inú trasu.
Nie som si celkom istý, prečo som vtedy šiel inou cestou. Bola to obchádzka.
Ale pamätám si ten pocit.
Prekvapenie, že som našiel ulicu bez áut,
na rozdiel od neďalekej Mass. Ave. s autami.
Prekvapenie, že som našiel ulicu lemovanú lístím a obklopenú stromami.
Ale toto prekvapenie vystriedalo zahanbenie.
Ako to, že som bol taký slepý?
Po celý mesiac
som bol taký pripútaný k tomu mobilu,
že cesta do roboty znamenala len jedno:
najkratšiu trasu.
Na tejto jednej ceste mi ani na um neprišlo
užívať si cestovanie,
tešiť sa zo spojenia s prírodou,
využiť možnosť vidieť ľuďom do očí.
A prečo?
Pre jednu minútu času, čo som ušetril.
Teraz sa vás opýtam: som sám?
Koľkí z vás už v živote použili mobilnú navigáciu, aby si zistili smer?
Väčšina z vás, možno všetci.
A nechápte ma zle – mapy v mobile sú prevratnou inováciou,
ktorá povzbudzuje ľudí, aby objavovali svoje mesto.
Vytiahnete telefón a hneď viete, kam treba ísť.
Avšak podľa týchto aplikácií
by jestvovalo iba zopár možných ciest do cieľa.
Sú schopné predostrieť vám tento malý výber
ako definitívny smer, ktorým sa vydať.
Po tomto zážitku som sa zmenil.
Zmenil sa môj výskum. Z tradičnej hĺbkovej analýzy
na pochopenie toho, čím je pre ľudí mesto.
Použil som informačné technológie
a napodobnil spoločenskovedné experimenty vo veľkom, na webe.
Podmanila si ma krása a génius
tradičných spoločenskovedných experimentov
Jane Jacobsovej, Stanleyho Milgrama, Kevina Lyncha.
Výstupom skúmania bolo vytvorenie nových máp –
– máp, na ktorých nenájdete len najkratšiu cestu, tú modrú,
ale aj takú, ktorú si najviac užijete,
tú červenú.
Ako to funguje?
Einstein raz povedal:
„Logika vás prenesie z bodu A do bodu B.
Predstavivosť vás dostane všade.“
A tak, s trochou predstavivosti
sme chceli pochopiť,
ktoré časti mesta ľudia považujú za krásne.
Na Cambridgeskej univerzite sme s kolegami
vymysleli jednoduchý pokus.
Ak vám ukážem tieto dve mestské scenérie
a opýtam sa, ktorá je krajšia,
ktorú si vyberiete?
Nehanbite sa.
Kto je za A? Kto je za B?
Výborne.
Na základe tejto idey sme vytvorili
„crowdsourcingovú“ platformu,
webovú hru.
Hráči vidia dvojice obrázkov z mesta
a majú si vybrať ten, ktorý viac evokuje krásu, pokoj a šťastie.
Podľa tisícov hlasovaní
sme potom našli tie, na ktorých sa verejnosť zhodla.
Môžeme vidieť, ktoré pohľady
ľudí tešia.
Potom som prišiel do výskumnej divízie Yahoo Labs,
do tímu k Lucovi a Rossanovi
a spolu sme dali dokopy najúspešnejšie lokality v Londýne,
a tak vytvorili novú mapu mesta.
Kartografia priaznivo naklonená ľudským pocitom.
Na tejto mape si nenájdete
len tú najkratšiu úsečku z bodu A do bodu B,
ale vidíte aj tú šťastnú líniu,
tú krásnu cestu, tichú cestu.
Podľa testov si respondenti vychutnávali šťastné, pekné a tiché cesty
oveľa viac než tie najkratšie,
a to sa len o pár minút predĺžila trasa.
Účastníci tiež radi spájajú s miestami svoje spomienky.
Spoločné spomienky – tuto kedysi stála stará budova BBC.
A osobné spomienky – tu bol môj prvý bozk.
Dokonca sa im vybavovali aj vône a zvuky.
Tak čo keby sme mali navigačné zariadenie,
ktorého výstupom by boli tie najlepšie cesty
nielen z hľadiska estetiky,
ale aj podľa vôní, zvukov či spomienok?
Týmto smerom sa náš výskum uberá teraz.
Všeobecne, pokúšame sa v ňom
vyhnúť nebezpečenstvu hľadania jedinej cesty
a okrádaniu ľudí o plnohodnotný zážitok z mesta, kde žijú.
Prejdite sa cestičkou po parku, a nie po parkovisku,
a bude to celkom iná cesta.
Choďte po ceste plnej ľudí, ktorých máte radi,
a nie plnej áut,
a bude to celkom iná cesta.
Úplne jednoduché.
Na záver by som rád vyslovil jednu myšlienku.
Pamätáte si film Truman Show?
Ide o mediálnu satiru, v ktorej skutočný muž
netuší, že žije v umelo vytvorenom svete.
Možno aj my žijeme vo svete umelej efektívnosti.
Všimnime si niektoré svoje každodenné zvyky
a podobne ako filmový Truman ujdime z toho neprirodzeného sveta.
Prečo?
Nuž, ak si myslíte, že dobrodružstvo je nebezpečné, tak skúste rutinu.
Tá je smrteľná.
Ďakujem.
(potlesk)